Плужник Євген Павлович: відмінності між версіями
[неперевірена версія] | [неперевірена версія] |
Немає опису редагування Мітки: Редагування з мобільного пристрою Редагування через мобільну версію |
мНемає опису редагування Мітка: редагування коду 2017 |
||
Рядок 25: | Рядок 25: | ||
}} |
}} |
||
'''Євге́н Па́влович Плу́жник''' (літературний [[псевдонім]] Кантемирянин; {{ДН|26|12|1898|14}}, [[Кантемирівка (смт)|Кантемирівка]], [[Воронізька губернія]] — |
'''Євге́н Па́влович Плу́жник''' (літературний [[псевдонім]] Кантемирянин; {{ДН|26|12|1898|14}}, [[Кантемирівка (смт)|Кантемирівка]], [[Воронізька губернія]] — {{Дс|2|2|1936}}, [[Соловецькі острови|Соловки]]) — український [[поет]], [[драматург]], [[перекладач]] зі східної Слобожанщини. |
||
Жертва [[Сталінські репресії|сталінського терору]]. |
Жертва [[Сталінські репресії|сталінського терору]]. |
Версія за 12:23, 25 травня 2022
Євген Павлович Плужник | ||||
---|---|---|---|---|
Псевдонім | Kantemyrjanyn[1] | |||
Народився | 14 (26) грудня 1898 Кантемирівка, Воронізька губернія, Російська імперія | |||
Помер | 2 лютого 1936 (37 років) Соловки, РСФСР, СРСР ·туберкульоз | |||
Поховання | Байкове кладовище | |||
Громадянство | Російська імперія УНР СРСР | |||
Діяльність | прозаїк, поет, драматург, перекладач | |||
Alma mater | Київський національний університет театру, кіно і телебачення імені Івана Карпенка-Карого | |||
Мова творів | українська | |||
Роки активності | з 1920 | |||
Автограф | ||||
| ||||
| ||||
| ||||
|
Євге́н Па́влович Плу́жник (літературний псевдонім Кантемирянин; 14 (26) грудня 1898, Кантемирівка, Воронізька губернія — 2 лютого 1936, Соловки) — український поет, драматург, перекладач зі східної Слобожанщини.
Жертва сталінського терору.
Життєпис
Народився у слободі Кантемирівка Богучарського повіту Воронізької губернії (Східна Слобожанщина). Батько його виходець із Полтави.
Деякий час вчився у Воронезькій гімназії (виключений за участь у нелегальних гуртках), пізніше — у Ростові-на-Дону, Боброві (Воронежчина). 1918 року родина переїздить на Полтавщину, де Є. Плужник працює вчителем мови та літератури.
З 1920 навчався у Київському зоотехнічному інституті, в якому працював чоловік його сестри; навчання покинув, щоб стати актором. З 1921 року поет навчався у Київському музично-драматичному інституті імені Миколи Лисенка, де вчився у відомого тоді професора Володимира Сладкопевцева разом із В. Строєвим та В. Осєєвою. Попри успіхи в інституті він змушений покинути навчання через туберкульоз. З 1924 року стає активним учасником організації «Ланка».
У 1926 році хвороба загострилася, однак поет вижив («Ти знаєш, якщо дуже захотіти, можна і не вмерти…»). Лікування проходив у Ворзелі. Відтоді двічі на рік — в Криму або на Кавказі. З 1923 року Євген працював у редакціях перекладачем, а вечорами продовжував самоосвіту й писав вірші.
4 грудня 1934 заарештований НКВС. Звинувачений у належності до націоналістичної терористичної організації. У березні 1935 року виїзною Військовою колегією Верховного суду разом з Г. Епіком, М. Кулішем, В. Підмогильним, О. Ковінькою та іншими засуджений до розстрілу. Згодом вирок змінено на довготривале табірне ув'язнення на Соловках, де він помер від туберкульозу. Його останніми словами була фраза «Я вмиюся, пригадаю Дніпро і вмру». Похований на табірному кладовищі. Могила не збереглася.
Реабілітований у серпні 1956 року. Умовна могила — на Байковому кладовищі в Києві, 9 ділянка.
Літературна діяльність
Літературну діяльність розпочав на початку 1920-х років. Перші твори під власним прізвищем опубліковані 1924 року. У літературу ввійшов завдяки старанням Ю. Меженка, який перший оцінив талант поета і привів його на засідання Аспису. Поезію Є. Плужника високо оцінили М. Рильський, М. Зеров, М. Бажан.
Друкувався в журналах «Глобус», «Нова Громада», «Червоний Шлях», «Життя й Революція». У середині 1920-х років видав свої перші поетичні збірки «Дні» [Архівовано 22 травня 2017 у Wayback Machine.] (1926) і «Рання осінь» [Архівовано 22 травня 2017 у Wayback Machine.] (1927).
Поезії Плужника притаманні глибокий ліризм, драматизм почуттів, майстерна поетична мова.
Входив до літературних об'єднань «АСПИС» (1923—1924), «Ланка» та «МАРС». У «Ланці» був опонентом Т. Осьмачки. В тогочасній літературі — В. Сосюри.
Працював разом з В. Атаманюком і Ф. Якубовським над «Антологією української поезії» (1930—1932).
Перекладав «Невський проспект» та «Одруження» Миколи Гоголя, «Похлібці» та «Злодії» Антона Чехова, «Тихий Дон» Михайла Шолохова, «Дитинство» й «Отроцтво» Л. Толстого, «Діло Артамонових» М. Горького, «Острів попелятих песців» Я. Кальницького, «Зруйновані гнізда» І. Кіпніса.
Плужник — автор збірки поезій «Рівновага» (1933, опубліковано в Аугсбурзі 1948, в Україні — 1966), роману «Недуга» («Сяйво», 1928), п'єс «Професор Сухораб» (1929), «У дворі на передмісті» (1929), «Болото» (текст невідомий), віршованої п'єси «Змова в Києві» («Шкідники», «Брати»). Останню мав ставити театр ім. І. Франка (режисер Кость Кошевський) та «Березіль» Леся Курбаса.
Автор вірша в оповіданні Валер'яна Підмогильного «Третя революція». Написав кілька сценаріїв для ВУФКУ, однак фільми поставлені не були, доля сценаріїв невідома.
Спільно з Валер'яном Підмогильним уклав словник «Фразеологія ділової мови» (1926, 1927).
Заради заробітку робив мовну редакцію «робітничих» письменників, зокрема, редагував «Роман міжгір'я» Івана Ле.
Афоризми
- Де українців два, там і лінгвістів двоє.
- Минуло всім, але не всім минулось.
- Як два по два чотири: лівіють погляди — псуються і маніри.
- Зміст — справа поглядів і часто… гонорару…
- Люди часто говорять: «Я вас кохаю» тоді, як треба казати: «Я вас хочу…» Причім дуже часто на місце цього «вас» у другій формулі можна підставляти багатьох…
- Хай розмовляють ті, кому сказати нічого…
- Щоб покохати жінку, треба полюбити її як людину. Шукати в жінці людину — це суть кохання; в нім різність статей тільки підкреслює одність єства.
- Та це ж розмова лиш! — Але розмова довга: почнеш у Києві, кінчиш на Соловках!
Родина
1923 року одружився з Галиною Коваленко. Дітей не мали. 1943 року Г. Коваленко емігрувала до Львова, згодом до Німеччини і зрештою до США. Написала спогади про поета. Її сестри Марія Юркова та Таїсія Коваленко берегли пам'ять про поета та сприяли його реабілітації і перевиданням його творів.
Увічнення пам'яті
З 1992 року іменем Євгена Плужника названа Центральна районна бібліотека Шевченківського району Києва (вул. Прорізна, 15).
На будинку в Києві на Прорізній вулиці, 18/1, де в 1923—1934 рр. жив Євген Плужник, встановлена меморіальна таблиця (скульптор О. І. Чоботар, архітектор О. К. Стукалов).
Вулиці, названі на честь Євгена Плужника, існують в багатьох населених пунктах України.
26 грудня 2018 року на державному рівні в Україні відзначається пам'ятна дата — 120 років з дня народження Євгена Плужника (1898—1936), поета, перекладача, драматурга, репресованого.[2]
Цікаві факти
Став прообразом для поета Вигорського з роману Валер'яна Підмогильного «Місто».
Примітки
- ↑ Czech National Authority Database
- ↑ Постанова Верховної Ради України від 08.02.2018 р. № 2287-VIII «Про відзначення пам'ятних дат і ювілеїв у 2018 році». Архів оригіналу за 15 березня 2018. Процитовано 14 березня 2018.
Джерела та література
- Г. П. Герасимова. Плужник Євген Павлович [Архівовано 7 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2011. — Т. 8 : Па — Прик. — С. 278. — ISBN 978-966-00-1142-7.
Література
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1970. — Кн. 2, [т. 6] : Перемищль — Пряшівщина (початок). — С. 2111. — ISBN 5-7707-4049-3.
- В. В. Оліфіренко, С. М. Оліфіренко Слобожанська хвиля. Навчальний посібник-хрестоматія з української літератури Північної Слобожанщини. Донецьк: Східний видавничий дім, 2005. — 280 с.
- Антоненко-Давидович Б. Здалека й зблизька. «Недоспівана пісня ранньої сені». — Київ, 1969. — С. 158—173. (Нарис про Євгена Плужника).
- Роздобудько І. Євген Плужник, та його вшанування на Східній Слобожанщині [Архівовано 8 серпня 2014 у Wayback Machine.] // Східна Слобожанщина. Українці навколо України.
Посилання
- Плужник Євген Павлович // Шевченківська енциклопедія : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський. — Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2015. — Т. 5 : Пе—С. — С. 171.
- Плужник Євген // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1963. — Т. 6, кн. XI : Літери Пере — По. — С. 1400. — 1000 екз.
- Євген Плужник. У дужих дні — немов слухняна глина… (аудіо)
- Євген Плужник на memorial.org.ua [Архівовано 12 жовтня 2007 у Wayback Machine.]
- Микола Рябчук. Непростима недуга // День, № 250, 29.12.1998 [Архівовано 26 травня 2012 у WebCite]
- Петр Чалый. «Ой упало солнце». // «Российский писатель». [Архівовано 11 серпня 2012 у Wayback Machine.]
- «Чалый Петр Дмитриевич». // «Раиса Дерикот. Россошанская поэтесса». [Архівовано 8 серпня 2014 у Wayback Machine.]
- Плужник Євген в Електронній бібліотеці «Культура України»
- Євген Плужник та мудрість Галілея // Читомо [Архівовано 2 березня 2022 у Wayback Machine.]
|
- Народились 26 грудня
- Народились 1898
- Померли 2 лютого
- Померли 1936
- Поховані на Байковому кладовищі
- Випускники Київського національного університету театру, кіно і телебачення імені Івана Карпенка-Карого
- Письменники Києва
- Українські письменники
- Українські поети
- Українські драматурги
- Українські перекладачі
- Українські лексикографи
- Члени літературного об'єднання «Ланка»-МАРС
- Репресовані українські письменники
- В'язні ГУЛАГу
- Померли на Соловках
- Східні слобожани
- Уродженці Воронезької області
- Посмертно реабілітовані
- Люди, на честь яких названі вулиці
- Східна Слобожанщина