Ідоменей: відмінності між версіями
[неперевірена версія] | [неперевірена версія] |
Немає опису редагування |
навчиться правильно оформляти - художнє перебільшення прибрав |
||
Рядок 4: | Рядок 4: | ||
Був одним із 80 женихів [[Єлена|Єлени]]. |
Був одним із 80 женихів [[Єлена|Єлени]]. |
||
Доєднався до [[Троянська війна|походу проти Трої]] на вимогу власних підданих<ref>[[Гомер]]. [[Одіссея]], XIV, 237—239</ref>. |
Доєднався до [[Троянська війна|походу проти Трої]] на вимогу власних підданих<ref>[[Гомер]]. [[Одіссея]], XIV, 237—239</ref>. Під час битв уславився [[хоробрість|хоробрістю]] й завзятістю. Був одним з тих, кого вибрали для двобою з [[Гектор]]ом, а також серед воїнів, що сховалися в [[Троянський кінь|Троянському коні]]. |
||
За «[[Одіссея|Одіссеєю]]», Ідоменей щасливо повернувся додому. Згідно з пізнішими переказами, при поверненні додому Ідоменея захопила буря на морі. За свій порятунок він обіцяв [[Посейдон]]ові принести в жертву першу істоту, яку побачить на [[Крит]]і. Першим, кого він побачив, був його син; виконуючи присягу, Ідоменей приніс його в жертву. Це викликало обурення народу, який вигнав Ідоменея з [[Крит]]у. Владу захопив прийомний син царя (і коханець його дружини Меди) [[Левк (син Талоса|Левк]]<ref>Мустафін О. Золоте руно. Історія, заплутана в міфах. Х., 2019, с.114</ref>. |
За «[[Одіссея|Одіссеєю]]», Ідоменей щасливо повернувся додому. Згідно з пізнішими переказами, при поверненні додому Ідоменея захопила буря на морі. За свій порятунок він обіцяв [[Посейдон]]ові принести в жертву першу істоту, яку побачить на [[Крит]]і. Першим, кого він побачив, був його син; виконуючи присягу, Ідоменей приніс його в жертву. Це викликало обурення народу, який вигнав Ідоменея з [[Крит]]у. Владу захопив прийомний син царя (і коханець його дружини Меди) [[Левк (син Талоса|Левк]]<ref>Мустафін О. Золоте руно. Історія, заплутана в міфах. Х., 2019, с.114</ref>. |
||
Рядок 11: | Рядок 11: | ||
Образ Ідоменея втілено в європейській драматургії ([[Антоніо да Корреджо|А. Аллегрі]], [[Кребільйон|П. Ж. Кребільйон]], [[Лем'єр|А. М. Лем'єр]]) та музиці ([[Вольфганг Моцарт|В. А. Моцарт]], [[Паер|Ф. Паер]] та ін.). |
Образ Ідоменея втілено в європейській драматургії ([[Антоніо да Корреджо|А. Аллегрі]], [[Кребільйон|П. Ж. Кребільйон]], [[Лем'єр|А. М. Лем'єр]]) та музиці ([[Вольфганг Моцарт|В. А. Моцарт]], [[Паер|Ф. Паер]] та ін.). |
||
== Примітки == |
|||
{{reflist}} |
|||
== Література == |
== Література == |
||
* ''[[Словник античної міфології]].'' — {{К.}}: [[Наукова думка]], 1985. — 236 сторінок. |
* ''[[Словник античної міфології]].'' — {{К.}}: [[Наукова думка]], 1985. — 236 сторінок. |
||
{{greek-myth-stub}} |
{{greek-myth-stub}} |
||
{{Троянська війна}} |
{{Троянська війна}} |
Версія за 15:42, 18 січня 2020
Ідоменей дав.-гр. Ἰδομενεύς | |
---|---|
Божество в | давньогрецька міфологія |
Посада | король Критуd |
Батько | Девкаліон[1][2] |
Мати | Cleopatrad |
Діти | Chalcioped, Idamanted, Клісітіра і Iphiclusd |
|
Ідомене́й (дав.-гр. Ἰδομενεύς) — критський володар, онук Міноса, син Девкаліона і Клеопатри, батько Ідаманта, Іфікла і Клісітіри.
Був одним із 80 женихів Єлени.
Доєднався до походу проти Трої на вимогу власних підданих[3]. Під час битв уславився хоробрістю й завзятістю. Був одним з тих, кого вибрали для двобою з Гектором, а також серед воїнів, що сховалися в Троянському коні.
За «Одіссеєю», Ідоменей щасливо повернувся додому. Згідно з пізнішими переказами, при поверненні додому Ідоменея захопила буря на морі. За свій порятунок він обіцяв Посейдонові принести в жертву першу істоту, яку побачить на Криті. Першим, кого він побачив, був його син; виконуючи присягу, Ідоменей приніс його в жертву. Це викликало обурення народу, який вигнав Ідоменея з Криту. Владу захопив прийомний син царя (і коханець його дружини Меди) Левк[4].
Після вигнання він оселився в Калабрії, де й помер[5]. За іншою версією — завершив свої дні в Колофоні[6]. Натомість Діодор стверджував, що Ідоменей був похований на Криті — в одній усипальниці з Меріоном[7].
Образ Ідоменея втілено в європейській драматургії (А. Аллегрі, П. Ж. Кребільйон, А. М. Лем'єр) та музиці (В. А. Моцарт, Ф. Паер та ін.).
Примітки
- ↑ Любкер Ф. Idomeneus // Реальный словарь классических древностей по Любкеру / под ред. Ф. Ф. Зелинский, А. И. Георгиевский, М. С. Куторга и др. — СПб: Общество классической филологии и педагогики, 1885. — С. 657.
- ↑ Любкер Ф. Deucalion // Реальный словарь классических древностей по Любкеру / под ред. Ф. Ф. Зелинский, А. И. Георгиевский, М. С. Куторга и др. — СПб: Общество классической филологии и педагогики, 1885. — С. 391.
- ↑ Гомер. Одіссея, XIV, 237—239
- ↑ Мустафін О. Золоте руно. Історія, заплутана в міфах. Х., 2019, с.114
- ↑ Вергілій. Енеїда, III, 400
- ↑ Сервій. Коментар до Енеїди, III, 401
- ↑ Діодор Сицилійський. Історична бібліотека, V, 79, 4
Література
- Словник античної міфології. — К.: Наукова думка, 1985. — 236 сторінок.
Це незавершена стаття з давньогрецької міфології. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |