USS Alligator (1862)
ПЧ типу Алігатор | ||
---|---|---|
Alligator mississippiensis | ||
Алігатор | ||
Під прапором | ||
Спуск на воду | 1 листопада 1861 р | |
Виведений зі складу флоту | 13 липня 1863 р. | |
Сучасний статус | затонув при буксируванні | |
Проєкт | ||
Основні характеристики | ||
Швидкість (підводна) | 2-4 вузла (3,7-7,4 км/год) | |
Гранична глибина занурення | 2.1 м | |
Екіпаж | 12 осіб (командир, рульовий, 1-2 водолази, 8 веслярів. | |
Розміри | ||
Довжина найбільша (по КВЛ) | 14 м | |
Ширина корпусу найб. | 1,37 м | |
Висота | 1,8 м | |
Водотоннажність надводна | 275 т | |
Озброєння | ||
USS «Алігатор» — перший відомий в ВМС США підводний човен, котрий брав участь у Громадянській війні в США.
Восени 1861 ВМС замовив у фірми Neafie & Levy побудову невеликого занурювального човна, розробленого французьким інженером Бруттом де Вільруа, який також виступав як керівник у ході першого етапу будівництва. Корабель був близько 30 футів (9 м) в довжину і 6 футів (1,8 м) або 8 футів (2,4 м) в діаметрі. Він був зроблений із заліза, у верхній частині мав невеликі круглі пластин зі скла для освітлення, і в ньому було кілька водонепроникних відсіки. Для приведення в рух, він був оснащений шістнадцятьма ручними веслами, виступаючих від бортів, але 3 липня 1862, було весла замінені на ручного гвинта, що поліпшило його швидкість вдвічі, до семи вузлів. Повітря поставлялося з поверхні двома трубками з поплавками з допомогою повітряного насоса всередині підводного човна.
Військово-морський флот хотів таке судно мати для боротьби із загрозою, яку представляв для його кораблів з дерев'яним корпусом колишнім гвинтовий фрегат «Мерримак», котрий, за даними розвідки, в Норфолк Navy Yard був переобладнаний у броненосець для Конфедерації («Вірджинія»). Угода ВМФ з філадельфійським суднобудівником вказувала, що підводний човен повинен був би побудованим за не більше ніж 40 днів. Його кіль був закладений майже відразу після підписання 1 листопада 1861 контракту на будівництво. Тим не менше, робота йшла так повільно, що понад 180 днів минуло, коли човен нарешті 1 травня 1862 побудованим.
Потім його відбуксирували до військово-морської верфі у Філадельфії для обладнання і укомплектовування. Два тижні по тому, вона човна передали під цивільне командуванням цивільне, Самуеля Ікинса. 13 червня військово-морський флот офіційно прийняв цей маленький, унікальний корабель.
Потім пара буксирів відбуксирувала човен до Гемптон-Роудс, Вірджинія. В Норфолк, підводний човен був пришвартований до колісного пароплава, котрий повинен був виступати як його плавбаза під час служби.
Через деякий час після досягнення Гемптон-Роудс 23 червня, підводний човен отримав назву «Алігатор», котра незабаром з'явилася в офіційному листуванні. Кілька бойових завдань були виконані тим дивним судном: руйнування моста через Swift Крик, притоці Апоматтокс річці; прибираючи перешкоди в Джеймс-Рівер в Форт Дарлінг, які не дозволяли проходу канонерським човнам союзу і підрив броненосця «Вірджинія II», котрого після модернізації.
Командувач Джон Роджерс, старший морський офіцер оглянувши «Алігатор» повідомив, що ні річка Джеймс від Форту Дарлінг, ні річка Апоматтокс біля мосту не були досить глибокими, щоб дозволити підводному човну занурити повністю. Крім того, він побоювався, що в той час як наявний театр бойових дій не містив цілей доступних для підводного човна, і союзні канонерські човни під його командуванням було б дуже уразливими для атак ворога, тому була загроза для «Алігатора» потрапити в руки ворога. Тому він попросив дозволу відправити підводний човен назад в Гемптон-Роудс.
Корабель попрямував вниз по річці 29 червня, а потім отримав наказ перейти до верфі ВМС у Вашингтоні для отримання додаткової експериментів і тестування. У серпні, лейтенант Томас Селфрідж отримав у командування «Алігатора», і він був переданий військово-морському екіпажу. Випробування виявилися незадовільними. На заводі Navy Yard 3 липня 1862 року було замінені “весла на ручний колінчастий гребний гвинт, тим самим збільшивши і його швидкість до 7 |км/год.
18 березня 1863 року Президент Лінкольн оглядав підводний човен в експлуатації. Приблизно в цей час, контр-адмірал Семюел Френсіс дю Пон-хто зацікавився підводним човном, наказав відбуксирувати підводний човен до Порт-Роял (Південна Кароліна). Буксирування почалося 31 березня. Наступного дня два кораблі зіткнулися в погану погоду, яка, 2 квітня, що примусило буксира «Sumpter» залишити «Алігатора» дрейфувати від мису Гаттерас[1]. Він або відразу затонув або дрейфував на деякий час до занурення, тим закінчуючи кар'єру з першого підводного човна ВМС США.
- Теорія підводного човна
- Підводні човни атомні за типами і країнами
- Дизельні підводні човни (за типами і країнами)
- ↑ Submarine Photo Index. Архів оригіналу за 24 квітня 2014. Процитовано 21 квітня 2014.
- Veit, Chuck, "The Innovative, Mysterious Alligator" - Naval History magazine (August 2010), pp. 26–29
- navsource.org: USS Alligator [Архівовано 24 квітня 2014 у Wayback Machine.]
- NPR story [Архівовано 24 квітня 2014 у Wayback Machine.] on the hunt for the USS Alligator
- NOAA search for the Alligator [Архівовано 3 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Navy & Marine LHA history site on Alligator [Архівовано 19 липня 2006 у Wayback Machine.]
- Full Story of the Appomattox River Raid [Архівовано 22 лютого 2008 у Wayback Machine.]
- UNDERSEA WARFARE Magazine article on Alligator
- Comprehensive site on world submarine history [Архівовано 2 липня 2014 у Wayback Machine.]