Аллілгірчична олія
Перейти до навігації
Перейти до пошуку
Алліл ізотіоціанат | |
---|---|
Allyl isothiocyanate
| |
Space-filling model of allyl isothiocyanate
| |
Назва за IUPAC | 3-Isothiocyanato-1-propene |
Інші назви | synthetic mustard oil |
Ідентифікатори | |
Номер CAS | 57-06-7 |
PubChem | 5971 |
Номер EINECS | 200-309-2 |
KEGG | D02818 |
ChEBI | 73224 |
SMILES | C=CCN=C=S |
InChI | 1/C4H5NS/c1-2-3-5-4-6/h2H,1,3H2 |
Номер Бельштейна | 773748 |
Властивості | |
Молекулярна формула | C4H5NS |
Молярна маса | 99,15 г/моль |
Густина | 1.013–1.020 g/cm3 |
Тпл | −102 |
Якщо не зазначено інше, дані наведено для речовин у стандартному стані (за 25 °C, 100 кПа) | |
Інструкція з використання шаблону | |
Примітки картки |
Алілгірчична олія, або алілізотіоціанат[1] — ефірна гірчична олія.
Отримується дистиляцією води, яка містила розмелене насіння. Олію отримують змоченням порошку насіння гірчиці теплою водою.[1] Від такого змочення фермент мірозині, який міститься в насінні починає діяти на глікозид синігрін, які містяться також в насінні.[1] Глікозид під дією мірозину розпадається на глюкозу, кислий сірчанокислий калій і ефірну олію.[1]
Ефірна олія різко пахне гірчицею і подразнює шкіру.[1] 2%-ний розчин цієї олії в спирті використовують для розтирань при ревматизмі і радикуліті.[1] Йому ж зобов'язані своєю дією гірчичники.
Алілгірчична олія в Україні схвалена до використання в харчових продуктах як харчовий додаток як консервант і антиокислювач.[2]
- ↑ а б в г д е Н. Бартошевич. О горчице / Химия и жизнь. Научно-популярный журнал Академии Наук СССР. — 1990, №2. ISSN 0130-5972 (с.: 66)
- ↑ Постанова Кабінету Міністрів України від 4 січня 1999 р. N 12: Про затвердження переліку харчових добавок, дозволених для використання у харчових продуктах. Архів оригіналу за 20 червня 2015. Процитовано 15 січня 2015.