Ганс Йоахім Шеллнгубер
Ганс Йоахім Шеллнгубер | |
---|---|
нім. Hans Joachim Schellnhuber | |
Народився | 7 червня 1950[1] (74 роки) Ортенбург, Пассау, Нижня Баварія, Баварія, ФРН[2] |
Країна | |
Діяльність | фізик, кліматолог, письменник-документаліст, викладач університету |
Галузь | кліматологія |
Alma mater | Регенсбурзький університетd |
Знання мов | німецька[3] |
Заклад | Університет Потсдама, Університет Східної Англії і Університет ім. Карла фон Осецького |
Членство | Leibniz Society of Sciencesd, Леопольдина[4], Національна академія наук США, Європейська академія[5], German Advisory Council on Global Changed, Папська академія наук і Римський клуб |
Нагороди | |
Ганс Йоахім «Джон» Шеллнгубер (нім. Hans Joachim «John» Schellnhuber; нар. 7 червня 1950 р.) [6] — німецький фізик атмосфери, кліматолог та директор-засновник Потсдамського інституту досліджень впливу клімату (ПІК) і колишній голова Німецької консультативної ради з глобальних змін (WBGU). [7]
Шеллнгубер вивчав математику та фізику, отримавши ступінь доктора теоретичної фізики в Університеті Регенсбурга в 1980 р. [8] а в 1985 р. - абілітація (кваліфікація на посаду) з теоретичної фізики в Університеті Ольденбурга. У 1981 році він став докторантом в Інституті теоретичної фізики (ITP) Каліфорнійського університету в Санта-Барбарі, працюючи поблизу від директора Вальтера Кона, який став одним з його наукових керівників. [9]
Спочатку зацікавившись фізикою твердого тіла та квантовою механікою, Шеллнгубер захопився [коли?] до складних систем та теорії нелінійності чи хаосу. [9] Як професор з теоретичної фізики, а потім директор Інституту хімії та біології морського середовища Ольденбурзького університету, він займався аналізом структури океанічних течій. [10]
У 1991 році йому було запропоновано створити Потсдамський інститут досліджень впливу клімату (ПІК), а в 1993 році він став його директором - завдяки чому він з нуля зріс до одного з найвідоміших у світі інститутів дослідження клімату[коли?] більше 300 співробітників, які дотримуються міждисциплінарного підходу. [11]
Вже в 1995 році Шеллнгубер запропонував 2° C захисної огорожі для глобального потепління, яка була прийнята спочатку урядом Німеччини та Європейським Союзом, а потім, згідно з Копенгагенською угодою в 2009 році, як глобальна ціль урядами усього світу. [12] [13] [14]
У 2001–2005 рр. Шеллнгубер працював директором досліджень Центру Тіндалла в Англії та став запрошеним професором Оксфордського університету. [15] [16]
Шеллнгубер був професором в Потсдамському університеті (Німеччина) [17] та зовнішнім професором в Інституті Санта-Фе в США. [18]
Як давній член Міжурядової комісії з питань зміни клімату, [8] якій спільно було присуджено Нобелівську премію миру в 2007 році, Шеллнгубер був головним координатором узагальнюючого розділу Робочої групи II Третього звіту про оцінку МГЕЗК. Він попередив про жахливі наслідки продовження глобального потепління. [19] Як експерт [20] питань кліматологічних переломних моментів, він є публічним доповідачем на цю тему. [21] [22] [23] [24]
У 2017 році Шеллнгубер заявив, що якщо до 2020 року не вжити кліматичних заходів, світ «може бути смертельно поранений». [25]
Шеллнгубер допоміг створити численні знакові концепції, такі як аналіз відкидних елементів у кліматичній системі, [9] [26] [27] горіння вугілля, [28] [29] та бюджетний підхід до викидів. [30]
У 2002 році Шеллнгубер отримав нагороду Королівського товариства «Вольфсон» за наукові заслуги. [31] У 2004 році Її Величність Королева Єлизавета II призначила його командиром Ордену Британської імперії (CBE). [32] У 2005 році Національна академія наук (США) призначила його членом. [33] У 2007 році він був удостоєний Німецької премії з навколишнього середовища. Того ж року він був обраний членом Німецької академії наук Леопольдіна. [34]
У 2011 році він був першим німцем, який отримав премію Volvo Environment Environment, що є найвищою нагородою у галузі екологічних наук у світі. [35] Він також був нагороджений орденом «За заслуги» перед Федеративною Республікою Німеччина (перший клас) [36] і має почесні докторські ступені в Копенгагенському університеті [37] та Технічному університеті Берліна. [38]
У 2007 році Шеллнгубер започаткував «Початкову справу - Нобелівська лауреатська серія симпозіумів про глобальну стійкість» у Потсдамі, об'єднавши нобелівських лауреатів з усіх дисциплін та провідних вчених з питань сталого розвитку. [39] У 2009 році ця подія відбулася в Лондоні та в 2011 році в Стокгольмі, де Група засідателів високого рівня з питань сталого розвитку Генерального секретаря ООН прибула на засідання, щоб отримати меморандум, який був внесений на конференцію Ріо + 20 у 2012 році [40]
У 2017 році Шеллнгубер був нагороджений премією «Блакитна планета» Фонду Асахі Скло. [41]
Як один з провідних кліматичних вчених у світі, він був консультантом колишнього президента Комісії Європейського Союзу Жозе Мануеля Баррозу. У 2007 році він був призначений головним радником уряду з питань клімату та пов'язаних з ним питань під час головування в Раді ЄС у Німеччині та головування у Великій вісімці. [42] Шеллнгубер пропонує наукові ідеї керівникам підприємств, будучи членом Консультативної ради з питань зміни клімату Deutsche Bank [43] та головою правління Європейського інституту інновацій та технологій Спільноти знань та інновацій щодо клімату (EIT Climate KIC). У 2012 році він був головним автором доповіді, замовленої Світовим банком [8] про можливі наслідки потепління на 4 градуси Цельсія наприкінці 21 століття. [44] Цей звіт отримав велику увагу у всьому світі. [45] [46] Того ж року Шеллнгубер представив доповідь на урочистій вечері, яка відкрила сегмент високого рівня світового кліматичного саміту COP18 в Досі, Катар. [47] У присутності Генерального секретаря ООН Пан Гі Муна та шефа РКЗК ООН Крістіани Фігерес, кілька днів потому Шеллнгубер підписав угоду з Катарським фондом про спільне створення в Катарі науково-дослідного інституту з питань зміни клімату - надзвичайний крок як багатство країни для десятиліття базувалися на експорті викопного палива. [48] [49]
У 2013 році Шеллнгубер був одним із 18 видатних міжнародних вчених, що започаткували Лігу Землі - глобальний міждисциплінарний альянс провідних науково-дослідних інститутів, які зосереджені на аналізі системи Землі та науці про стійкість, включаючи економіку. [50] Члени Ради Безпеки ООН, Пакистан та Велика Британія, попросили його виступити на засіданні Ради за формулою Арріа, на засіданні в штаб-квартирі ООН у Нью-Йорку був присутній Генеральний секретар ООН Пан Гі Мун. [51] Напередодні світового кліматичного саміту в Варшаві, Schellnhuber обговорили можливі шляхи просування вперед з президентом Cop19, польський міністр навколишнього середовища Марцин Королец. [52] Щоб просунути стан науки, Шелльнгубер ініціював міжсекторальний проект взаємопорівняння моделі впливу (ISI-MIP), в якому беруть участь понад 30 дослідницьких груп з 12 країн. У 2013 році науковий журнал Nature назвав його «першим всеохоплюючим проектом глобального впливу» - він спрямований на виявлення надійних знань, а також прогалин у дослідженнях, заснованих на поки що безпрецедентно широкому порівнянні комп'ютерних моделювань майбутніх наслідків зміни клімату, таких як дефіцит води, підтоплення або зміни врожаю. [53] [54] У 2013 р. зусиллями Шелльнгубера відбулася Всесвітня конференція Impacts у Потсдамі [55] а потім спеціальна інформація про перші результати ISI-MIP у Збірнику матеріалів Національної академії наук ( PNAS ).
Шеллнгубер працював головою правління Climate-KIC (Спільноти знань та інновацій), яка є членом Європейського інституту інновацій та технологій (EIT). [56] Цей заклад спрямований на сприяння низьковуглецевому підприємництву та інноваціям.
Шеллнхубер підписав[коли?] Потсдамський Денксріфт закликає змінити мислення, щоб забезпечити сталий розвиток. Німецький журнал «Цицерон» у 2012 році відніс його до 500 найважливіших німецьких інтелектуалів. [57]
Одружений з Маргрет Бойзен. [58]
Шеллнгубер опублікував понад 250 наукових праць, є автором, співавтором або редактором 50 книг чи розділів книг. [59]
- Schellnhuber, H.; Obermair, G. (1980). First-Principles Calculation of Diamagnetic Band Structure. Physical Review Letters. 45 (4): 276—279. Bibcode:1980PhRvL..45..276S. doi:10.1103/PhysRevLett.45.276.
- Schellnhuber, H. J., Crutzen, P.J., Clark, W.C., Claussen, M. and Held, H. (Eds.) (2004). Earth System Analysis for Sustainability. MIT Press, Cambridge, MA, London, UK
- Schellnhuber, H. J. and Wenzel V. (1998). Earth System Analysis: Integrating Science for Sustainability. Springer Verlag, Berlin.
- Schellnhuber, H. J. et al. (Eds.) (2006). Avoiding Dangerous Climate Change. Cambridge University Press, Cambridge, UK Lenton, T. M.; Held, H.; Kriegler, E.; Hall, J. W.; Lucht, W.; Rahmstorf, S.; Schellnhuber, H. J. (2008). Inaugural Article: Tipping elements in the Earth's climate system. Proceedings of the National Academy of Sciences. 105 (6): 1786—1793. Bibcode:2008PNAS..105.1786L. doi:10.1073/pnas.0705414105. PMC 2538841. PMID 18258748."Inaugural Article: Tipping elements in the Earth's climate system". Proceedings of the National Academy of Sciences. 105 (6): 1786–1793. Bibcode:2008PNAS..105.1786L [Архівовано 8 листопада 2020 у Wayback Machine.]. doi:10.1073/pnas.0705414105. PMC 2538841. PMID 18258748.
- Lenton, T. M.; Held, H.; Kriegler, E.; Hall, J. W.; Lucht, W.; Rahmstorf, S.; Schellnhuber, H. J. (2008). Inaugural Article: Tipping elements in the Earth's climate system. Proceedings of the National Academy of Sciences. 105 (6): 1786—1793. Bibcode:2008PNAS..105.1786L. doi:10.1073/pnas.0705414105. PMC 2538841. PMID 18258748.
- Schellnhuber, H. J. et al. (2009). Solving the climate dilemma: The budget approach. WBGU Special Report, WBGU, Berlin
- Hall, J.; Held, H.; Dawson, R.; Kriegler, E.; Schellnhuber, H. J. (2009). Imprecise probability assessment of tipping points in the climate system. PNAS. 106 (13): 5041—6. Bibcode:2009PNAS..106.5041K. doi:10.1073/pnas.0809117106. PMC 2657590. PMID 19289827.
- Rockström, J. та ін. (2009). A safe operating space for humanity. Nature. 461 (7263): 472—5. Bibcode:2009Natur.461..472R. doi:10.1038/461472a. PMID 19779433.
- Schellnhuber, H. J. (2009). Tipping elements in the Earth System. Proceedings of the National Academy of Sciences. 106 (49): 20561—20563. Bibcode:2009PNAS..10620561S. doi:10.1073/pnas.0911106106. PMC 2791592. PMID 19995979.
- Reid, W. V.; Chen, D.; Goldfarb, L.; Hackmann, H.; Lee, Y. T.; Mokhele, K.; Ostrom, E.; Raivio, K.; Rockström, J. (2010). Earth System Science for Global Sustainability: Grand Challenges. Science. 330 (6006): 916—7. Bibcode:2010Sci...330..916R. doi:10.1126/science.1196263. PMID 21071651.
- Schellnhuber, H. J, Molina, M., Stern, N., Huber, V. and Kadner, S. (Eds.) (2010). Global Sustainability – A Nobel Cause. Cambridge University Press, Cambridge
- Schellnhuber, H. J. (2010). The road from Copenhagen: the expert's views. Nature Climate Change. 1 (1002): 15—17. doi:10.1038/climate.2010.09.
- Gleick, P. H. та ін. (2010). Climate Change and the Integrity of Science. Science. 328 (5979): 689—90. Bibcode:2010Sci...328..689G. doi:10.1126/science.328.5979.689. PMC 5125622. PMID 20448167.
- Schellnhuber, H. J. (2010). Tragic Triumph. Climatic Change. 100 (1): 229. Bibcode:2010ClCh..100..229S. doi:10.1007/s10584-010-9838-1.
- Kropp, J. P. and Schellnhuber, H. J. (Eds.) (2011). In Extremis: Disruptive Events and Trends in Climate and Hydrology. Springer Verlag, Berlin
- Richardson, K., Steffen, W., Liverman, D., et al. (including Schellnhuber, H. J.) (2011). Climate Change: Global Risks, Challenges and Decisions. Cambridge University Press, Cambridge
- Hofmann, M.; Worm, B.; Rahmstorf, S.; Schellnhuber, H. J. (2011). Declining ocean chlorophyll under unabated anthropogenic CO2 emissions. Environ. Res. Lett. 6 (3): 034035. Bibcode:2011ERL.....6c4035H. doi:10.1088/1748-9326/6/3/034035.
- Schellnhuber, H. J. (2011). Vorwärts zur Natur. Frankfurter Allgemeine Sonntagszeitung. 17: 28.
- Schellnhuber, H. J. et al. (2011). World in Transition – A Social Contract for Sustainability. WBGU Report, WBGU, Berlin Schellnhuber, H. J. (2011). Geoengineering: The good, the MAD, and the sensible. Proceedings of the National Academy of Sciences. 108 (51): 20277—20278. Bibcode:2011PNAS..10820277S. doi:10.1073/pnas.1115966108. PMC 3251148. PMID 22160718."Geoengineering: The good, the MAD, and the sensible". Proceedings of the National Academy of Sciences. 108 (51): 20277–20278. Bibcode:2011PNAS..10820277S [Архівовано 2 жовтня 2019 у Wayback Machine.]. doi:10.1073/pnas.1115966108. PMC 3251148. PMID 22160718.
- Hofmann, M.; Worm, B.; Rahmstorf, S.; Schellnhuber, H. J. (2011). Declining ocean chlorophyll under unabated anthropogenic CO2emissions. Environmental Research Letters. 6 (3): 034035. Bibcode:2011ERL.....6c4035H. doi:10.1088/1748-9326/6/3/034035.
- Donges, J. F.; Donner, R. V.; Trauth, M. H.; Marwan, N.; Schellnhuber, H.J.; Kurths, J. (2011). Nonlinear detection of paleoclimate-variability transitions possibly related to human evolution. Proceedings of the National Academy of Sciences. 108 (51): 20422—20427. Bibcode:2011PNAS..10820422D. doi:10.1073/pnas.1117052108. PMC 3251081. PMID 22143765.
- Schellnhuber, H. J. (2011). Geoengineering: The good, the MAD, and the sensible. Proceedings of the National Academy of Sciences. 108 (51): 20277—20278. Bibcode:2011PNAS..10820277S. doi:10.1073/pnas.1115966108. PMC 3251148. PMID 22160718.
- Kundzewicz, Z. W. et al. (including Schellnhuber, H. J.) (2012). Changes in Flood Risks – Setting the Stage. In Kundzewicz, Z. W. (Ed.) (2012). Changes in Flood Risks in Europe. IAHS Press, Oxfordshire, UK, 11
- Schellnhuber, H.J., Hare, W., Serdeczny, O. et al. (2012). Turn Down the Heat – Why a 4 °C Warmer World Must be Avoided. A Report commissioned by The World Bank[60]
- Olonscheck, D.; Hofmann, M.; Worm, B.; Schellnhuber, H. J. (2013). Decomposing the effects of ocean warming on chlorophyllaconcentrations into physically and biologically driven contributions. Environmental Research Letters. 8 (1): 014043. Bibcode:2013ERL.....8a4043O. doi:10.1088/1748-9326/8/1/014043.
- Ludescher, J.; Gozolchiani, A.; Bogachev, M. I.; Bunde, A.; Havlin, S.; Schellnhuber, H. J. (2013). Improved El Nino forecasting by cooperativity detection. Proceedings of the National Academy of Sciences. 110 (29): 11742—11745. arXiv:1304.8039. Bibcode:2013PNAS..11011742L. doi:10.1073/pnas.1309353110. PMC 3718177. PMID 23818627.
- Ludescher, J.; Gozolchiani, A.; Bogachev, M. I.; Bunde, A.; Havlin, S.; Schellnhuber, H. J. (2013). Improved El Nino forecasting by cooperativity detection. Proceedings of the National Academy of Sciences. 110 (29): 11742—11745. arXiv:1304.8039. Bibcode:2013PNAS..11011742L. doi:10.1073/pnas.1309353110. PMC 3718177. PMID 23818627.
- Piontek, F.; Muller, C.; Pugh, T. A. M.; Clark, D. B.; Deryng, D.; Elliott, J.; Colon Gonzalez, F. D. J.; Florke, M.; Folberth, C. (2013). Multisectoral climate impact hotspots in a warming world. Proceedings of the National Academy of Sciences. 111 (9): 3233—3238. Bibcode:2014PNAS..111.3233P. doi:10.1073/pnas.1222471110. PMC 3948244. PMID 24344270.
- Schellnhuber, H. J.; Frieler, K.; Kabat, P. (2013). The elephant, the blind, and the intersectoral intercomparison of climate impacts. Proceedings of the National Academy of Sciences. 111 (9): 3225—3227. Bibcode:2014PNAS..111.3225S. doi:10.1073/pnas.1321791111. PMC 3948299. PMID 24347641.
- Rockström, Johan та ін. (2017). A roadmap for rapid decarbonization (PDF). Science. 355 (6331): 1269—1271. Bibcode:2017Sci...355.1269R. doi:10.1126/science.aah3443. PMID 28336628. Архів оригіналу (PDF) за 14 квітня 2021. Процитовано 14 червня 2021.
- Steffen та ін. (2018). Trajectories of the Earth System in the Anthropocene. PNAS. 115 (33): 8252—8259. Bibcode:2018PNAS..115.8252S. doi:10.1073/pnas.1810141115. PMC 6099852. PMID 30082409.
- ↑ Munzinger Personen
- ↑ Deutsche Nationalbibliothek Record #10966387X // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ CONOR.Sl
- ↑ https://www.leopoldina.org/fileadmin/redaktion/Mitglieder/CV_Schellnhuber_Hans_Joachim_EN.pdf
- ↑ https://www.ae-info.org/ae/User/Schellnhuber_Hans_Joachim
- ↑ Mossman, Kaspar (2008). Profile of Hans Joachim Schellnhuber. Proceedings of the National Academy of Sciences. 105 (6): 1783—1785. Bibcode:2008PNAS..105.1783M. doi:10.1073/pnas.0800554105. PMC 2538840. PMID 18256180.
- ↑ WBGU: WBGU Council Members 2013–2016. Wbgu.de. Архів оригіналу за 21 грудня 2014. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ а б в Curriculum at Forum: Science and Innovation for Sustainable Development. Архів оригіналу за 27 листопада 2018. Процитовано 14 червня 2021.
- ↑ а б в Kaspar Mossman (2008). Profile of Hans Joachim Schellnhuber. Proceedings of the National Academy of Sciences. 105 (6): 1783—1785. Bibcode:2008PNAS..105.1783M. doi:10.1073/pnas.0800554105. PMC 2538840. PMID 18256180. Архів оригіналу за 6 вересня 2020. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ WBGU: Prof. Dr. Hans Joachim Schellnhuber. Wbgu.de. Архів оригіналу за 30 серпня 2011. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Portrait of the Institute – PIK Research Portal. Pik-potsdam.de. Архів оригіналу за 14 червня 2021. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Архівована копія (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 24 березня 2010. Процитовано 14 червня 2021.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Hans Joachim Schellnhuber, ред. (2006). Avoiding Dangerous Climate Change : Climatology and climate change. Cambridge University Press. ISBN 9780521864718. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Архівована копія (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 8 вересня 2021. Процитовано 14 червня 2021.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Oxford University Gazette, 24 November 2005: Notices. Ox.ac.uk. Архів оригіналу за 27 квітня 2013. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Environmental Change Institute (ECI) – Oxford University. Eci.ox.ac.uk. Архів оригіналу за 30 грудня 2013. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ PULS – Potsdamer Universitätslehr- und Studienorganisationsportal – Prof. Dr. Hans-Joachim Schellnhuber (нім.). Puls.uni-potsdam.de. 23 грудня 2013. Архів оригіналу за 14 червня 2021. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Hans Joachim (John) Schellnhuber. Hans Joachim (John) Schellnhuber | Santa Fe Institute. Santafe.edu. Архів оригіналу за 30 грудня 2013. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Stephen Leahy (9 жовтня 2009). CLIMATE CHANGE: Four Degrees of Devastation. UXBRIDGE, Canada: IPS. Архів оригіналу за 5 березня 2012. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Profile of Hans Joachim Schellnhuber, Proceedings of the National Academy of Sciences. Архів оригіналу за 6 вересня 2020. Процитовано 14 червня 2021.
- ↑ Timothy M. Lenton & Hans Joachim Schellnhuber. ScienceWatch.com. 12 лютого 2008. Архів оригіналу за 23 лютого 2012. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Kanter, James (13 березня 2009). Scientist: Warming Could Cut Population to 1 Billion. The New York Times. Архів оригіналу за 25 червня 2021. Процитовано 4 травня 2010.
- ↑ Professor Schellnhuber of the Potsdam Institute talks pre industrial carbon levels for safe climate. Beyond Zero Emissions. Архів оригіналу за 8 липня 2012. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ German Scientist Warns Climate Change Accelerating | Germany. Dw-world.de. 29 грудня 2008. Архів оригіналу за 29 липня 2009. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ McGrath, Matt (24 липня 2019). Twelve years to save Earth? Make that 18 months. BBC News. Архів оригіналу за 14 червня 2021. Процитовано 14 червня 2021.
- ↑ Hans Joachim Schellnhuber (2009). Tipping elements in the Earth System. Proceedings of the National Academy of Sciences. 106 (49): 20561—20563. Bibcode:2009PNAS..10620561S. doi:10.1073/pnas.0911106106. PMC 2791592. PMID 19995979. Архів оригіналу за 14 грудня 2019. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Kaspar Mossman (2008). Tipping elements in the Earth's climate system. Proceedings of the National Academy of Sciences. 105 (6): 1786—1793. Bibcode:2008PNAS..105.1786L. doi:10.1073/pnas.0705414105. PMC 2538841. PMID 18258748. Архів оригіналу за 18 лютого 2019. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Timothy M. Lenton & Hans Joachim Schellnhuber (22 листопада 2007). Tipping the scales. Nature Reports Climate Change. Nature. 1 (712): 97—98. doi:10.1038/climate.2007.65. Архів оригіналу за 11 серпня 2016. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Smith, JB; Schneider, SH; Oppenheimer, M та ін. (March 2009). Assessing dangerous climate change through an update of the Intergovernmental Panel on Climate Change (IPCC) "reasons for concern". Proceedings of the National Academy of Sciences. 106 (11): 4133—4137. Bibcode:2009PNAS..106.4133S. doi:10.1073/pnas.0812355106. PMC 2648893. PMID 19251662. Архів оригіналу за 24 вересня 2015. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ (Пресреліз).
{{cite press release}}
:|archive-date=
вимагає|archive-url=
(довідка); Вказано більш, ніж один|archivedate=
та|archive-date=
(довідка); Пропущений або порожній|title=
(довідка) - ↑ New UEA professor awarded top science honour. Uea.ac.uk. 4 листопада 2002. Архів оригіналу за 31 грудня 2013. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Potsdam climate expert Hans Joachim Schellnhuber becomes Chief Government Advisor – PIK Research Portal. Pik-potsdam.de. 1 грудня 2006. Процитовано 28 грудня 2013.
{{cite news}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) - ↑ National Academy of Sciences. Nasonline.org. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ List of Members. www.leopoldina.org (англ.). Архів оригіналу за 14 червня 2021. Процитовано 22 квітня 2020.
- ↑ Volvo Environment Prize – Laureate 2011. Environment-prize.com. Архів оригіналу за 30 грудня 2013. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Bundesverdienstkreuz für Klimaforscher Hans Joachim Schellnhuber und das Vogelschützer-Ehepaar Litzbarski (нім.). Stk.brandenburg.de. Архів оригіналу за 21 серпня 2016. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Nyheder – Københavns Universitet. Nat.ku.dk. Архів оригіналу за 6 січня 2013. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Stabsstelle Presse, Öffentlichkeitsarbeit und Alumni : Medieninformation Nr. 153/2012 (нім.). Pressestelle.tu-berlin.de. Архів оригіналу за 14 червня 2021. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Welcome to the Nobel Cause Symposium Series – Nobel Cause Symposium. Nobel-cause.de. Архів оригіналу за 29 січня 2012. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Архівована копія (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 12 липня 2012. Процитовано 14 червня 2021.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ 2017 Blue Planet Prize Commemorative Lectures. af-info.or.jp. Архів оригіналу за 25 червня 2019. Процитовано 9 серпня 2017.
- ↑ G8 Summit 2007 Heiligendamm – Climate change experts to advise German government. G-8.de. Архів оригіналу за 14 червня 2021. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Home – Deutsche Bank Responsibility. Banking-on-green.com. 20 грудня 2013. Архів оригіналу за 17 вересня 2011. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Climate Change Report Warns of Dramatically Warmer World This Century. Climatechange.worldbank.org. 18 листопада 2012. Архів оригіналу за 28 квітня 2013. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ World Bank Climate Change Report Says 'Turn Down The Heat' On Warming Planet. Huffington Post. 18 листопада 2012. Архів оригіналу за 22 лютого 2017. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ World Bank warns of climate change disaster – Xinhua | English.news.cn. News.xinhuanet.com. 19 листопада 2012. Архів оригіналу за 5 січня 2014. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Doha World Climate Summit: Schellnhuber gives talk to high-ranking representatives of states — PIK Research Portal. Pik-potsdam.de. Архів оригіналу за 3 липня 2013. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Vidal, John (6 грудня 2012). Green thinking takes root in midst of desert in Doha climate talks | John Vidal | Global development. theguardian.com. Архів оригіналу за 14 червня 2021. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Qatar to set up climate centre. Gulf Times. 6 грудня 2012. Архів оригіналу за 24 вересня 2015. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Miniweb Earth League Startseite. Hzg.de. 7 лютого 2013. Архів оригіналу за 3 грудня 2019. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Krause, Flavia (15 лютого 2013). Climate Change's Links to Conflict Draws UN Attention. Bloomberg. Архів оригіналу за 29 листопада 2014. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ "So ein totaler Quatsch!"... Die Zeit (нім.). 11 липня 2013. Архів оригіналу за 14 червня 2021. Процитовано 14 червня 2021.
- ↑ Schiermeier, Quirin (31 грудня 2013). Water risk as world warms. Nature. 505 (7481): 10—11. Bibcode:2014Natur.505...10S. doi:10.1038/505010a. PMID 24380936. Архів оригіналу за 7 травня 2021. Процитовано 14 червня 2021.
- ↑ Nafeez Ahmed (17 грудня 2013). 'Whole world' at risk from simultaneous droughts, famines, epidemics: scientists. theguardian.com. Архів оригіналу за 8 червня 2021. Процитовано 14 червня 2021.
- ↑ Impacts World 2013 – International Conference on Climate Change Effects, Potsdam, 27–30 May. Архів оригіналу за 21 лютого 2014. Процитовано 6 лютого 2014.
- ↑ Governing Board :John Schellnhuber, Potsdam Institute for Climate Impact Research. Climate-KIC. Архів оригіналу за 22 лютого 2014. Процитовано 14 червня 2021.
- ↑ Cicero Ranking 2012 – Günter Grass und Alice Schwarzer spitze | Cicero Online (нім.). Cicero. 2012. Архів оригіналу за 9 лютого 2014. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Curriculum Vitae – PIK Research Portal. Pik-potsdam.de. Архів оригіналу за 14 червня 2021. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Short Biography – PIK Research Portal. Pik-potsdam.de. Архів оригіналу за 11 січня 2012. Процитовано 28 грудня 2013.
- ↑ Turn Down the Heat – Why a 4 °C Warmer World Must be Avoided. A Report commissioned by The World Bank. Архів оригіналу за 26 червня 2021. Процитовано 14 червня 2021.
- Експерт попереджає 15 вересня 2008 року, щоб скоротити час для захисту клімату [Архівовано 14 червня 2021 у Wayback Machine.]
- Телевізор Big Picture . Відео Джона Шеллнгубера, що розповідає про кліматичні зміни. 11 грудня 2006 року.
- Terra quasi-incognita: за межею 2 ° C. Завантажуйте відео, аудіо, слайди Міжнародна кліматична конференція в Оксфорді, Велика Британія, 28–30 вересня 2009 р
- Народились 7 червня
- Народились 1950
- Уродженці Баварії
- Члени Леопольдини
- Члени і члени-кореспонденти Національної академії наук США
- Члени Європейської академії
- Члени Папської академії наук
- Офіцери ордена «За заслуги перед ФРН»
- Лауреати премії «Блакитна планета»
- Командори ордена За заслуги перед ФРН
- Німецькі атеїсти
- Німецькі фізики
- Кліматологи Німеччини