Фос-ду-Ігуасу
Фос-ду-Ігуасу Foz do Iguaçu (гирло Ігуасу) |
|||
---|---|---|---|
|
|||
Координати: 25°50′ пд. ш. 54°30′ зх. д. / 25.833° пд. ш. 54.500° зх. д. | |||
Країна | |||
Регіон | Південний | ||
Штат | Парана | ||
Площа | |||
- Місто | 617 701 км² | ||
Висота над р.м. | 173,6 м | ||
Населення (2012) | |||
- Місто | 255 718 | ||
- Густота | 500,4/км² | ||
- Агломерація | 309 113 | ||
Часовий пояс | UTC-3 | ||
- Літній час | UTC-2 | ||
ІРЛП (2000) | 0.788 | ||
Вебсайт: Página da prefeitura | |||
Фос-ду-Ігуасу (порт. Foz do Iguaçu, МФА: [fɔs do igwa'su]) — четверте за розміром місто бразильського штату Парана і 11-те місто за розміром Південного регіону, з населенням 309 тис. мешканців. Місто розташоване приблизно за 650 км на захід від столиці штату Куритиби, біля кордону з Аргентиною і Парагваєм. Мешканці міста відомі як «ігуасуенсіс» (iguaçuenses).
Ця територія була вперше досліджена європейцями під командою іспанського дослідника (adelantado) Алвара Нуньєса Кабеса де Вака в 1542 році. Він також відкрив водоспади Ігуасу і назвав його «водоспадом святої Марії». В період між 1609 і 1839 роками бразильські бандейранті проникли до регіону та забезпечили бразильське домінування в ньому. До 1860 року ця територія залишалася спірною між Бразилією, Аргентиною і Парагваєм, але в результаті Війни потрійного Альянсу північний берег річки Ігуасу відійшов до Бразилії, а південний — до Аргентини.
Біля 1881 року бразильці почали заселення району та утворення постійних поселень. В 1888 році військовий інженер Жозе Жуакін Фірміну описав поселення і оцінив його населення в 324 мешканця. 23 листопада 1889 року на кордоні з Аргентиною і Парагваєм був встановлений військовий піст.
В 1912 році військовий піст був розформований, а територія увійшла до складу муніципалітету Ґуарапуава. 14 березня 1914 року був створений муніципалітет Vila Iguaçu, а його першим мером став полковник Жоржі Шімельпфенґ. 5 травня 1918 року муніципалітет було перейменовано у Фос-ду-Ігуасу. На його території в 1939 був створений Національний парк Ігуасу.
13 вересня 1943 Федеральна тариторія Ігуасу (Território Federal do Iguaçu), де знаходився муніципалітет, була розформована і увійшла до складу штату Парана.
Місто є одним з найбільш туристичних у Бразилії. Тоді як більшість туристів є бразильцями або аргентинціями, сюди приїжджають і мешканці інших країн світу. Місто має близько 100 готелів та містить численні визначні пам'ятки:
- Водоспади Ігуасу — великий та видовищний каскад зі стоком приблизно рівним Ніагарському. Водоспади розташовані на кордоні з Аргентиною, і хоча найвідоміший з них, Горло Диявола заввишки 97 м, розташований на аргентинській стороні, найкраще його видно саме з бразильського боку.
- Національний парк Ігуасу та аргентинський парк з такою ж назвою.
- Гребля Ітайпу, найбільша (станом на 2007 рік) гідроелектростанція у світі, розташована на річці Парана між Бразилією та Парагваєм.
- «Потрійний кордон» (Tríplice Fronteira) між Бразилією, Аргентиною і Парагваєм. На боці кожной з країн знаходиться свій пам'ятник (Marco).
- Мечеть Омара Ібн Аль-Хаттаба, найбільша за межами Близького сходу.
- Пташиний парк (Parque das Aves) з великою колекцією диких птахів, та «Ліс Гуарані» (Bosque Guarani, міський зоопарк).
Гребля Ітайпу задовольняє більш ніж 20% потреб Бразилії в електроенергії та надає роботу (прямо або непрямо) близько 5 тис. мешканців міста.
Багато мешканців міста працюють у бульшому сусідньому місті на парагвайському боці, Сьюдад-дель-Есте. Весь транспорт та торгові перевезення між Бразилією і Парагваєм проходять через Міст Дружби (Ponte da Amizade). Інший міст, Міст Братерства (Ponte da Fraternidade або Ponte Tancredo Neves), сполучає місто з аргентинським містом Пуерто-Ігуасу, проте цей міст набагато менш важливий. Зараз міст Дружби стикається із значними проблемами пробок та протестів.
Місто є стратегічним центром міждержавної торговлі в рамках МЕРКОСУР, його значення, як очікується, ще зросте із утворенням Південноамериканської співдружності націй (UNASUL).
У Фос-ду-Ігуасу також знаходяться кілька підприємств, що користуються наявністю дешевої гідроелектроенергії, перш за все текстильних. Проте, місто перш за все залежить від туризму, який зараз зростає, хоча і схильний до коливань унаслідок міжнародних криз, що також впливають на можливість роботи та вивезення дешевих товарів з безподаткової зони парагвайського міста Сьюдад-дель-Есте.
Це незавершена стаття з географії Бразилії. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
№ | Назва | Штат | Населення | № | Назва | Штат | Населення | ||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Сан-Паулу Ріо-де-Жанейро |
1 | Сан-Паулу | Сан-Паулу | 12 176 866 | 11 | Белен | Пара | 1 485 732 | Салвадор Бразиліа |
2 | Ріо-де-Жанейро | Ріо-де-Жанейро | 6 688 927 | 12 | Порту-Алегрі | Ріу-Гранді-ду-Сул | 1 479 101 | ||
3 | Салвадор | Баїя | 2 974 703 | 13 | Гуарульюс | Сан-Паулу | 1 365 899 | ||
4 | Бразиліа | Федеральний округ | 2 857 329 | 14 | Кампінас | Сан-Паулу | 1 194 094 | ||
5 | Форталеза | Сеара | 2 643 247 | 15 | Сан-Луїс | Мараньян | 1 094 667 | ||
6 | Белу-Оризонті | Мінас-Жерайс | 2 501 576 | 16 | Сан-Гонсалу | Ріо-де-Жанейро | 1 077 687 | ||
7 | Манаус | Амазонас | 2 145 444 | 17 | Масейо | Алагоас | 1 012 382 | ||
8 | Куритиба | Парана | 1 917 185 | 18 | Дукі-ді-Кашіас | Ріо-де-Жанейро | 914 383 | ||
9 | Ресіфі | Пернамбуку | 1 637 834 | 19 | Кампу-Гранді | Мату-Гросу-ду-Сул | 885 711 | ||
10 | Гоянія | Гояс | 1 495 705 | 20 | Натал | Ріу-Гранді-ду-Норті | 877 640 |