Яблонська Софія Іванівна
Софія Яблонська | ||||
---|---|---|---|---|
Народилася | 15 травня 1907 Тарасівка, Львівський повіт, Королівство Галичини та Володимирії, Долитавщина, Австро-Угорщина | |||
Померла | 4 лютого 1971 (63 роки) острів Нуармутьє, Франція | |||
Поховання | Вернує і Нуармутьє | |||
Громадянство | ||||
Національність | українка | |||
Діяльність | журналістка, письменниця, фотографка, публіцистка | |||
Сфера роботи | література[1], публіцистика[1] і подорож[1] | |||
У шлюбі з | Жан Уденd | |||
Діти | Жак Уден | |||
| ||||
| ||||
Софія Іванівна Яблонська (15 травня 1907, Германів, нині Львівський район, Львівська область ― 4 лютого 1971, острів Нуармутьє, Франція) ― українська та французька письменниця, журналістка, мандрівниця, фотографка.
Народилася 15 травня 1907 року у с. Германів (нині Тарасівка Львівського р-ну Львівської обл.) в сім'ї священника і лікаря Івана Яблонського та Модести (доньки отця Антона та Олімпії Ульварських).
Мала сестер Марію (нар. 21.03.1898), яка емігрувала до Австралії, Ольгу (нар. 22.05.1901), братів Ярослава (нар. 23.05.1900), який емігрував до Австралії та Мирона (нар. 20.05.1903).
Раннє дитинство провела в селі поряд з батьком і нянею Юстиною. На початку Першої світової війни 1915 року батько повіз сім'ю до Росії, оскільки був переконаним москвофілом. В Таганрозі Софія відвідувала гімназію. У 1921 році сім'я Яблонських повернулася до рідного краю, а батько переглянув свої погляди, пройшов перевірку та отримав парафію на Львівщині. Лише брат Мирон помер від тифу на чужині.
Софія відвідувала учительську семінарію та курси крою і шиття в «Труді», де познайомилася з Оленою Кисілевською, пізніше вчилася книговедення та вступила до драматичної школи, яка відкрила їй двері до театру, де вона з успіхом дебютувала.
1922 року вступила на перший курс учительської семінарії.
1922—1923 роки ― відвідує курс комерційної діяльності для жінок від Національної комерційної академії у Львові (Panstwowa Akademia Handlu we Lwowie).
1924—1925 роки ― навчається в Драматичній школі на курсах акторського мистецтва. 1926 року займається кінопрокатом, керує двома кінотеатрами в Тернополі, співпрацює з маляром Романом Турином.
Софія Яблонська покинула Галичину і у 1927 році поїхала до Парижа, де планувала стати акторкою. Їй навіть доводилося мити вікна офісів задля заробітку. Але мрії не забувала, встигала знятися у невеликій ролі в одній зі стрічок компанії Pathé-Natan, попрацювати моделлю для художників та манекенницею. Деякий час жила у цивільному шлюбі з художником Крістіаном Кальяром.
Від 1927 року навчається у Парижі техніці знімання документального кіно. В Парижі потоваришувала з Степаном Левинським, українським письменником і дипломатом, захопленим культурою Сходу. Яблонській вдалося в Парижі отримати працю кінорепортерки. Перебуваючи у богемному середовищі французьких митців, зацікавилась ідеями подорожей до екзотичних країн. Вивчила французьку мову, техніку фільмування і вирушила в дальші світові мандри, щоб якомога пізнати культуру інших народів.
У грудні 1928 року вирушає в першу далеку мандрівку до Північної Африки, в Марокко. Касабланка — Маракеш — Маґадор — Тарудан — Аґадір — такий маршрут здійснила Яблонська за чотири місяці. У Мароко побувала на землях берберів у Сахарі, куди її застерігали їздити знайомі, оскільки та територія ще не була зайнята французьким іноземним легіоном. Проте Яблонська поїхала та описала надзвичайну гостинність арабів, яким не можна було відмовляти, бо “нічого більше не ображає арабів, як небажання до їжі”.
В кінці березня 1929 року повертається до Парижу. Побачені звичаї, колорит, отрмані емоції Яблонська яскраво описує у книзі «Чар Марока», яка побачила світ у 1932 році.
Літо-осінь 1929—1930 років Яблонська проводить в місті Криниця-Здруй, яке було відомим курортом (теперішня територія Польщі). Там удвох з мамою Модестою орендують пансіонат і здають відпочивальникам номери. Цим невеликим бізнесом заробляють гроші. На сторінках часопису «Діло» за ті роки можна віднайти, приміром, таке оголошення: “Всякі недуги, навіть найбільш задавнені, можна вилікувати лише в Криниці, пансіонах п. Яблонської”. Пансіони мали назви: «Зніч», «Флора», «Татрянська вілла», «Владислава». На початку 1930-х Софія Яблонська сама вела пансіони «Зніч», «Владислава», «Зют». Ім'я художника Никифора Дровняка із Криниці відкрила світові саме Яблонська. Навпроти її пансіону німий митець малював картини і продавав їх туристам. Невдовзі друг Яблонської Роман Турин влаштував чоловікові першу персональну виставку у Парижі.
У грудні 1931 року підписала контракт з товариством «Опторг Юнан-Фу» щодо створення документальних нарисів та їде в навколосвітню подорож. Через Порт-Саїд, Джибуті, Цейлон у французький Індокитай, відвідала Лаос, Камбоджу, провінцію Юньнань (Китай), Сіам, Малайський архіпелаг, Яву та Балі, острів Таїті, Австралію й Нову Зеландію, Північну Америку (США та Канаду).
Після навколосвітньої подорожі, в січні 1935 року, Софія Яблонська приїздить до Криниці та відвідує матір, сестру і брата. Проводить творчі зустрічі та публічні виступи. Жіноче товариство школи ім. Шевченка запрошує її виступити перед старшими ученицями. На прохання тогочасних часописів С. Яблонська почала писати репортажі і нариси, які були опубліковані протягом 1930-х у часописах Жіноча доля (Коломия), Нова Хата та «Нові Шляхи», «Ми і Світ», «Назустріч», «Діло». Постать Яблонської була популярною серед феміністично налаштованої молоді тодішньої Галичини.
1939 року Яблонська востаннє приїздить до Галичини, встигає побачитись з родиною та друзями. В липні покидає українську землю назавжди. На прощання українки зі Львова подарували їй українську ляльку-гуцулку, з якою мисткиня ніколи не розлучалася. Лялька перебула з нею всі інші малі та великі подорожі, лихоліття війни.
Кілька місяців живе в Парижі, а 29 вересня 1939 року прибуває в Індокитай.
29 жовтня 1939 року батько Яблонської, дізнавшись про окупацію радянськими військами і анексію Галичини, вчинив самогубство. Він уже відчув на собі більшовицький режим, перебуваючи в Росії у 1918—1921 роках.
15 років Яблонська прожила в Китаї, де познайомилася і одружилася з французом Жаном Уденом. Народила і виховала трьох синів — Алана, Данка Мішеля і Жака Мірка.
Старший син Алан був військовим лікарем, помер на Алжирській війні 1961 року.[2]
Молодший Жак Мірко Уден Jacques Oudin (фр. homme politique) був відомим у Франції політиком, двічі обирався сенатором, протягом двох термінів засідав у Фінансовому комітеті країни, має наукову ступінь з права, лицар Почесного Легіону, лицар ордену Palmes academiques, нагороджений орденом за заслуги в сільському господарстві.
1946 року сім'я повернулася до Європи й оселилися спочатку в Парижі. В цей період Яблонська пережила кілька важких втрат: 1946 року помер Степан Левинський, потім трагічна смерть сестри Ольги, згодом смерть матері, 1955 року важко переживає трагічну смерть чоловіка. Після всіх втрат покидає Париж і виїздить на о. Нуармутьє (Франція). Там захопилася архітектурою і дизайном, побудувала віллу за власним проєктом у вандейському стилі, самостійно облаштовувала і декорувала її. Вийшло так вдало, що почала проєктувати будівлі на замовлення. Один із будинків за її проєктом був відзначений місцевою комісією архітекторів як художня цінність острова.
Співпрацювала із поетесою Мартою Калитовською, яка стала їй вірною подругою і помічницею. Знову повернулася до літературної творчості, написала повість-спогад «Розмова з батьком», в якій торкнулася свого дитинства і всього рідного.
4 лютого 1971 року Софія Яблонська загинула у автокатастрофі, везучи до видавництва свою нову книгу оповідань і нарисів «Дві міри — дві ваги». Спершу похована біля чоловіка у містечку Вернує, у 1973 році їх обох перепоховали на Нуармутьє. До кінця життя Софія Яблонська берегла три речі: Шевченкового «Кобзаря», гуцульську ляльку, що її подарували на Галичині, і дерев'яну різьблену мищину.
Марта Калитовська впорядкувала, переклала французькою і видала посмертно книги Софії Яблонської: «L'Année ensorcelée, Les Horizons lointains» (1972), «Le charme du Maroc» (1973), «Mon enfance en Ukraine» (1981), «Au pays du riz et de l'opium» (1986), і українською «Дві міри — дві ваги» (1972) рік.
Авторка збірки епічних творів: «Чар Марока» (1932), «З країни рижу та опію» (1936), «Далекі обрії» (у 2 ч., 1936 і 1939), збірки нарисів і оповідань «Дві міри — дві ваги» (1972, посм.), книги спогадів «Книга про батька. З мого дитинства» (1977, Едмонтон, посмертно) [3].
У всіх виданнях вміщувала власні фотографії, які вдало ілюстрували побут і культуру екзотичних країв і народів.
- Окремі видання:
- Яблонська С. Чар Марока. Львів, 1932 // https://chtyvo.org.ua/authors/Yablonska_Sofiia/Char_Maroka_vyd_1932/
- Яблонська С. Далекі обрії. Львів, 1939. 169 с.
- Яблонська С. Дві ваги — дві міри. Оповідання та нариси. Париж, 1972. 105 с.
- Яблонська С. Книга про батька: З мого дитинства. Едмонтон Париж: Слово, б. р.237 с.
- Софія Яблонська Книга про батька. Богуславкнига, 2015. 272 с.
- Софія Яблонська Книга про батька.
- Софія Яблонська Чар Марока. З країни рижу та опію. Далекі обрії: Подорожні нариси / Упоряд., передм. і літ. редакція Василя Ґабора. Львів: ЛА «Піраміда», 2015.372 с.
- Софія Яблонська Фото / Sophia Yablonska. Photos. Бібліотека українського мистецтва, Видавець Олександр Савчук, Київ-Харків, 2017. 128 с.
- Софія Яблонська Далекі обрії. Київ: Родовід, 2018. 336 с. (Артбук).
- Софія Яблонська З країни рижу та опію. Київ: Родовід, 2018. 240 с. (Артбук).
- Софія Яблонська Чар Марока. Київ: Родовід, 2018. 192 с. (Артбук).
- Софія Яблонська Листи з Парижа. Листи з Китаю. Львів: ЛА «Піраміда», 2018. 368 с.
- Софія Яблонська Метелик (аудіозапис).
- Софія Яблонська Як живе Винниченко? (Лист із Парижа)
- Софія Яблонська. "Далекі обрії" (уривки): https://www.youtube.com/watch?v=iN0Gz7jdUzM
- «L'Année ensorcelée», «Les Horizons lointains» (1972), «Le charme du Maroc» (1973), «Mon enfance en Ukraine» (1981), «Au pays du riz et de l'opium» (1986), всі твори українською переклала Марта Калитовська.
Свої репортажі з подорожей друкувала в журналах «Жіноча доля» і «Нова хата», «Ми і світ», «Назустріч», «Діло», «Нові шляхи».
- 18 серпня 2022 року Львівська міська рада перейменувала вулицю Заводську у Шевченківському районі Львова на вулицю Софії Яблонської [4].
Подорожі Софії Яблонської стали натхненням для альбому Dreams of Lands Unseen гурту IGNEA, а одна з пісень альбому називається "Далекі обрії".[5]
- ↑ а б в Czech National Authority Database
- ↑ Хромова, Анна (2018). Це зробила вона (українська) . Київ: Видавництво. с. 49. ISBN 978-966-97574-4-9.
- ↑ Влах М. Геообразний світ мандрівної літератури Софії Яблонської: сучасна візія. Вісник Львівського університету. Сер. геогр. 2019. Вип. 53. С. 70–84. http://publications.lnu.edu.ua/bulletins/index.php/geography/article/view/10657/10822
- ↑ Пресслужба ЛМР (18 серпня 2022). Лук'яненка, Гладишевського, Чубая: у Львові перейменували ще 20 вулиць. city-adm.lviv.ua. Львівська міська рада. Процитовано 18 серпня 2022.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) - ↑ Dreams of Lands Unseen, by IGNEA. IGNEA (англ.). Процитовано 30 червня 2023.
- Забужко О. Теура Софія Яблонська. Київ: Родовід, 2018. 232 с.
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3.
- Калитовська М. Софія Яблонська: подорожник і людина // Сучасність. 1971. № 5. С. 51-59.
- Клиновий Ю. Софія Яблонська — її найкращий твір // Сучасність. 1977. № 6. С. 20-27.
- Передерій В. Світ Софії Яблонської // Дзвін. 1998. № 8/9. С. 98-105.
- Погребенник Ф. Софія Яблонська: Чар Марокко» та інші перлини // Всесвіт. 1990. № 3. С. 151.
- Поліщук Я. Далекі обрії Софії Яблонської // Всесвіт. 2006. № 11-12. С. 187-192 // http://www.vsesvit-journal.com/old/content/view/237/41/
- Поліщук Я. Навколосвітня мандрівка Софії Яблонської // Український журнал (Прага). 2007. № 3. С. 6-7.
- Штуль К. З життя українців у світі. Замітка // Сучасність. 1974.№ 7/8. С. 254.
- Українська діаспора: літературні постаті, твори, біобібліографічні відомості / Упорядк. В. А. Просалової. Донецьк: Східний видавничий дім, 2012. 516 с.
- Софія Яблонська. Фото / Sophia Yablonska. Photos. Бібліотека українського мистецтва. Видавець Олександр Савчук, Київ-Харків, 2017. 128 с.
- Яблонська Софія // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
- Гаврилів Тимофій Чар Марока.
- Гаврилів Тимофій З країни рижу та опію.
- Винничук Юрій Потойбічне. Українська ґотична проза XX ст.: Софія Яблонська.
- Галичанка Софія Яблонська: Перша в світі жінка-кінооператорка і «Тревелблогерка».
- Дзвінка Воробкаво Історія галичанки, яка побачила весь світ, або дивовижні обрії Софії Яблонської.
- Володимир Мороз Їй належав увесь світ: Далекі обрії Софії Яблонської.
- Софія Яблонська Українські тревелоги 30-х років і фото з подорожі довкола світу!.
- Кузьмінчук Тетяна Софія Яблонська — тревел-«блогерка» з минулого століття.
- Стех Ярослав Софія Яблонська — дивовижна світова мандрівниця.
- Цитатник. Софія Яблонська про жінок, яких зустріла в Марокко.
- Дрогобицька Оксана У пошуках раю. Софія Яблонська — перша українська кінооператорка та фотографиня, що об'їхала світ (фото) //
- Чебанюк Олена [gazeta.ua/articles/history-journal/_po-tij-kupeli-j-masazhu-ya-majzhe-zabula-roki-vtomi-i-moyu-nedavnyu-nedugu-nibi-vchora-pokinula-smerekovi-karpati/972249 «По тій купелі й масажу я майже забула роки втоми і мою недавню недугу. Ніби вчора покинула смерекові Карпати»].
- Как попасть в гарем и не распугать китайцев, если вы оператор 30-х: Фотокнига Софии Яблонской (рос.)
- Світи Софії Яблонської
- Софія Яблонська
- Софія Яблонська Нічна завірюха (мініатюра).
- Софія Яблонська
|