Демократи за силна България
Демократи за силна България | |
Ръководител(и) | Радан Кънев |
---|---|
Основател(и) | Иван Костов |
Основана | 2004 г. |
Предшествана от | Иван Костов |
Седалище | бул. „Витоша“ №18 |
Член на | Европейска народна партия Реформаторски блок |
Идеология | Консерватизъм, християндемокрация, реформизъм, антикомунизъм |
Полит. позиция | десен център |
Група в ЕП | Европейска народна партия |
Цветове | Тъмносиньо |
Народно събрание | 5 / 240
|
Европейски парламент | 1 / 17 (като част от Реформаторски блок) |
Сайт | http://dsb.bg/ |
Демократи за силна България в Общомедия |
Демократи за силна България (ДСБ) е дясна политическа партия в България. Тя е създадена през 2004 г. от група, отделила се от Съюза на демократичните сили (СДС).
Девизът на партията е „За силна България в Обединена Европа“. Символ на партията е изображението на пламтящ факел, издигнат от дясна ръка на тъмносин фон.
История
Иван Костов подава оставка като лидер на Съюза на демократичните сили (СДС) след болезнена загуба на парламентарните избори през юни 2001 от Симеон Сакскобургготски и неговото новосъздадено движение Национално движение „Симеон Втори“. Управлението на ОДС е понесло тежки обвинения за нараснала корупция и увеличена безработица, след проведените мащабни икономически реформи по време на четиригодишния си мандат.
С времето, 29 от 51-те депутати на ОДС, включително и Костов, изразяват недоволство от политиката, водена от новия лидер Надежда Михайлова, бивш министър на външните работи в правителството на Костов. След поредната загуба на ОДС на местните избори през 2003 и след отказа на Михайлова да поеме отговорността за това и да подаде оставка, групата от 29-те около Костов обявяват решението си да се отделят в отделна парламентарна група и по-късно, на 30 май 2004 г., създават нова политическа сила — ДСБ.
От март 2006 г. ДСБ е приета за асоцииран член на Европейската народна партия (ЕНП) до присъединяването на България към Европейския съюз на 1 януари 2007 г., когато асоциираното членство автоматично е заменено с действително.
В началото на 2009 г. ДСБ сключва съюз със СДС и двете партии стават основа на Синята коалиция.
Идеология
Позиции по въпроси
Икономика
Енергетика
ДСБ са против изграждането на АЕЦ „Белене“ и газпровода „Южен поток“.
Външна политика
Подкрепят членството на България в ЕС и НАТО. Не одобряват действията на Руската федерация в Крим и Източна Украйна.
Парламентарна дейност
На 10 май 2006 Иван Костов и група народни представители внасят „Законопроект за достъп и използване на документите на Държавна сигурност и Разузнавателните служби на Българската народна армия“. Основна цел на проекта е разкриването на истината, свързана с дейността на тайните служби на комунистическия режим, което е и политически критерий за демократичност във всяка една правова държава. Партията е извънпарламентарна след проведените избори за Народно събрание на 12 май 2013 г., на които получава 2,9% от подадените гласове или 1,48% от имащите право на глас.[1]
Участия в избори
Парламентарни избори на 25 юни 2005
При първото си участие в Парламентарни избори в България 2005 ДСБ влиза в парламента, като спечелва 17 депутатски места и заема шесто място сред седемте парламентарни партии.
Партия/коалиция | Гласове | Процент | Депутати | |||
Коалиция за България | 1 129 196 | + 345 824 | 31,0% | + 13,8% | 82 | + 34 |
Национално движение „Симеон Втори“ | 725 314 | - 1 119 441 | 19,9% | - 19,8% | 53 | - 67 |
Новото време | 107 758 | 3,0% | - | |||
Движение за права и свободи | 467 400 | + 127 005 | 12,8% | + 5,3% | 34 | + 13 |
Коалиция „Атака“ | 296 848 | + 296 848 | 8,2% | + 8,2% | 21 | + 21 |
Обединени демократични сили | 280 323 | - 291 886 | 7,7% | + 1,2% | 20 | - 1 |
Демократи за силна България | 234 788 | 6,5% | 17 | |||
Български народен съюз | 189 268 | 5,2% | 13 |
Частични местни избори (29 октомври 2005)
Кандидатът на ДСБ за кмет на София, бившият финансов министър и управител на Българска народна банка Светослав Гаврийски, стига до трето място на първия тур, като получава 60 182 гласа (16,8%).
Избори за президент (22 октомври 2006)
На проведените Президентски избори в България през 2006, ДСБ и други десни партии издигат кандидатурата на Неделчо Беронов, която отпада на първия тур. След тежката загуба, през ноември същата година, депутатът Димитър Абаджиев и ръководителите на общинските организации в Русе и Велико Търново напускат партията.[2]
Избори за Европейски парламент 20 май 2007
ДСБ избира кандидатите си след консултации по места. Тяхната подредба в листите се определя на шест регионални събрания, в които участват всички членове на партията. На първо място е класиран временният евродепутат Константин Димитров, следван от народните представители Светослав Малинов и Иван Иванов. На изборите ДСБ получава 4,35% от гласовете и остава без представители в Европарламента.
Местни избори 28 октомври и 4 ноември 2007
Това са първите национални местни избори, на които партията участва. Националното ръководство дава на местните организации широк мандат за коалиционна политика и в цялата страна ДСБ се явява във всевъзможни коалиции. От издигнатите от партията и спечелили изборите кандидати за общински кметове, членове на ДСБ са трима (петима с районните кметове в София) - това са кметът на град Левски Георги Караджов, кметицата на Симеоновград Милена Рангелова и кметицата на Мирково Цветанка Йотина. В София ДСБ създава, заедно със СДС коалиция наречена "Алианс за София" и издига за кандидат за кмет Мартин Заимов. На изборите той става втори след Бойко Борисов, но до балотаж не се стига, тъй като опонентът му печели над половината от гласовете още на първия тур. В изборите за районни кметове ДСБ печели на две места - в Лозенец с кандидат Прошко Прошков и в Средец с кандидат Маргарита Гутева. Като цяло ДСБ приема изборите за успешни и частично излиза от кризата след провала на предходните президентски и европейски избори. Партньорството със СДС се очертава като стратегически приоритет на партията.
Избори за Европейски парламент (25 май 2014)
Местни избори (2015)
Източници
- ↑ http://results.cik.bg/pi2013/rezultati/index.html
- ↑ 34 бунтари в ДСБ хвърлиха оставки // Вестник Стандарт, 2006-11-09. Посетен на 2006-11-09.