Никобарски острови
Никобарски острови Nicobar Islands | |
Местоположение на Никобарските острови в Индийския океан | |
Карта на Никобарските острови | |
Страна | |
---|---|
Адм. единица | Андамански и Никобарски острови |
Акватория | Индийски океан |
Площ | 1841 km² |
Население | 36 842 души (2011) 20 души/km² |
Най-висока точка | 642 m н.в. |
Часова зона | UTC+5:30 |
Никобарски острови в Общомедия |
Никобарските острови (на английски: Nicobar Islands, на хинди: निकोबार द्वीप समूह) са архипелаг в източната част на Индийския океан.
Намират се в Югоизточна Азия, на около 150 km северно от региона Ачех на Суматра и са отделени от Тайланд на изток чрез Андаманско море. Разположени на 1300 km югоизточно от Индийския субконтинент в Бенгалския залив, те са част от съюзната територия Андамански и Никобарски острови на Индия.
Островът Голям Никобар е част от Световната мрежа на биосферните резервати на ЮНЕСКО.[1]
География и население
[редактиране | редактиране на кода]Никобарските острови покриват площ от 1841 km2 и имат население от 36 844 души към 2011 г. Архипелагът се разделя на три основни групи:
- Северна група
- Кар Никобар
- Батимали
- Централна група
- Чаура
- Тереса
- Бомпука
- Катчал
- Каморта
- Нанкаури
- Тринкет
- Лаоук
- Тилангчонг
- Южна група
- Голям Никобар
- Малък Никобар
- Кондул
- Пуло Мило
- Мерое
Точката Индира (
) е най-южната точка на остров Голям Никобар и на цяла Индия.Природа
[редактиране | редактиране на кода]Никобарските острови са част от голяма островна дъга, създадена от сблъскването на Индо-Австралийската плоча с Евразия. Сблъскването повдига Хималаите и повечето от индонезийските острови и създава дълга дъга от възвишения и острови, сред които Аракан Йома в Мианмар, Андаманските и Никобарските острови и островите близо до западния бряг на Суматра,
Екология
[редактиране | редактиране на кода]Климатът е топъл и тропически, с температури вариращи от 22° до 33 °C. Валежите са големи по време на годишните мусони и достигат 3000 – 3800 mm на година. Растителността на Никобарските острови обикновено се дели на крайбрежни мангрови гори и вътрешни вечнозелени широколистни тропически влажни гори. На няколко острова се наблюдават и тревисти площи във вътрешността, но за тях се смята, че са резултат от човешка дейност.
Никобарските острови се смятат за отделен екорегион, Никобарски влажни гори, с много ендемични видове.
Вследствие от ниското морско равнище през ледниковите епохи, Андаманските острови са свързани с Азия, но за Никобарските острови се смята, че не са имали връзка с континента. Ниското морско равнище обаче свързва островите помежду им – Голям и Малък Никобар са били свързани, а други по-малки острови също са били свързани помежду си.
История
[редактиране | редактиране на кода]Праистория
[редактиране | редактиране на кода]Смята се, че Никобарските острови са били обитавани в продължение на хиляди години. Шест туземни никобарски езика се говорят на островите и са част от австроазиатското езиково семейство. Коренен народ, живеещ на южния край на Голям Никобар, наричан шомпени е възможно да е с мезолитен южноазиатски произход.[2]
Най-ранното споменаване на Никобарските острови е в будистки хроники на пали от Шри Ланка (ок. 3 век). Там те са споменати като Нагадипа (Naggadipa), което ще рече „остров на децата“.[3] Марко Поло нарича островите Некуверан (Necuverann).
Колониален период
[редактиране | редактиране на кода]Историята на организираната европейска колонизация на островите започва с Датската източноиндийска компания през 1754 – 1756 г. По това време са администрирани под името Frederiksøerne от Транкебар в континентална Датска Индия. Мисионери от Моравската църква в Транкебар опитват да създадат поселение на остров Нанкаури, но измират масово от болести. Островите са напуснати, поради избухвания на малария, през 1784 – 1807 г., 1830 – 1834 г. и за постоянно през 1848 г. Между 1778 и 1783 г. е направен опит за основаване на австрийска колония на островите след погрешно разбиране, че Дания-Норвегия вече няма претенции към островите.[4]
Италия прави опит да закупи Никобарските острови от Дания между 1864 и 1868 г. Италианският министър на селското стопанство и търговията по това време, Луиджи Торели, започва преговори, които изглеждат обещаващи, но се провалят, поради неочаквания край на службата му. Преговорите спират и никога не са възобновени повече.[5]
Датското присъствие на острови формално приключва на 16 октомври 1868 г., когато правата над Никобарските острови са продадени на Великобритания,[4] която през 1869 г. ги прави част от Британска Индия.
Втора световна война
[редактиране | редактиране на кода]През Втората световна война островите са окупирани от Япония в периода 1942 – 1945 г. След капитулацията на Япония островите са превзети от Индия. Заедно с Андаманските острови става съюзна територия на Индия през 1950 г.
Вижте също
[редактиране | редактиране на кода]Източници
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ India | United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization
- ↑ Rajni Trivedi. Molecular insights into the origins of the Shompen, a declining population of the Nicobar archipelago // Journal of Human Genetics 51 (3). Springer Japan, март 2006. DOI:10.1007/s10038-005-0349-2. с. 217 – 226.[неработеща препратка]
- ↑ Wilhelm Geiger (Tr). The Mahavamsa or The Great Chronicle of Ceylon. Pali Text Society, 1912. ISBN 81-206-0218-8. Архив на оригинала от 2012-05-12 в Wayback Machine.
- ↑ а б Ramerini, Marco. Chronoly of Danish Colonial Settlements // ColonialVoyage.com. Архивиран от оригинала на 2005-04-04. Посетен на 2018-03-08.
- ↑ Ministero della Guerra, Ufficio Storico, Storia Militare della Colonia Eritrea, Vol. I, Roma 1935, с. 15 – 16