Хърби Ханкок
Хърбърт (Хърби) Джефри Ханкок (на английски: Herbert Jeffrey Hancock) е американски пианист, кийбордист, ръководител на бенд и композитор.[23]
Хърби Ханкок | |
американски пианист | |
На концерт на Джаз фестивала в Ница, 2010 година. | |
Роден | |
---|---|
Етнос | афроамериканци |
Учил в | Гринелски колеж |
Награди | „Оскар“ за най-добра оригинална музика (1986) Зала на славата на музикалните награди „Грами“ (1998) Албум на годината (2007) Зала на славата на музикалните награди „Грами“ (2008) |
Музикална кариера | |
Стил | джаз,[1] бибоп,[2][3][4] джаз рок,[5] постбоп,[6][7] фънк,[8][9][10] хард боп,[11][12] електро,[13][14][7] джаз фънк,[15][16][17] ритъм и блус,[18][19] поп рок,[20] класическа музика[21][22] |
Инструменти | пиано, клавитара, флейта, елктронна клавиатура, синтезатор, музикална клавиатура |
Активност | от 1961 г. |
Лейбъл | „Блу Ноут“, „Кълъмбия Рекърдс“, „Върв Рекърдс“, „Мъркюри Рекърдс“, PolyGram, „Сони Би Ем Джи“, „Уорнър Брос Рекърдс“ |
Участник в | „Американска академия за изкуство и наука“ |
Семейство | |
Уебсайт | www.herbiehancock.com |
Хърби Ханкок в Общомедия |
Член на Втория голям квинтет на тромпетиста Майлс Дейвис, Ханкок оказва влияние върху преоткриването на ритъм секцията в джаза, и освен това става един от главните архитекти на пост-бопа. Той е сред първите джазмени, които приемат музикалните синтезатори и фънк музиката (чийто белег са синкопираните барабанени удари).
Музиката на Ханкок се отличава с мелодичност и достъпност; много от песните му „преминават границите“ и постигат успех сред поп слушателите. Тя е възприемчива спрямо фънка и соула, но същевременно се родее с по-свободните стилистични елементи на джаз музиката. В импровизациите си създава уникална бленда от джаз, блус и съвременна класическа музика, като хармоничните му стилизирания наподобяват естетиката на Клод Дебюси и Морис Равел.
Някои от най-известните солови творби на Ханкок са Cantaloupe Island, Watermelon Man (по-късно изпълнени от редица други музиканти, включително ръководителя на бенд Монго Сантамария), Maiden Voyage, Chameleon и синглите I Thought It Was You и Rockit. Неговият River: The Joni Letters става едва втория джаз албум, спечелил награда Грами за албум на годината (2008). Преди него единствено Getz/Gilberto (1965) печели отличието.
Ханкок практикува ничиренския будизъм и е член на будисткото сдружение Сока Гакай Интернешънъл.[24][25][26] Като част от духовната си практика, той ежедневно рецитира будисткото песнопение Нам Миохо Ренге Кио.[27]
На 22 юли 2011 г. на церемония в Париж Ханкок е определен за посланик на добра воля на ЮНЕСКО за промотирането на междукултурния диалог.
През 2013 г. постъпва във Факултета по музика на Калифорнийския университет, където преподава джаз музика.[28]
Дискография
редактиране- Takin' Off (1962), за Блуноут
Източници
редактиране- ↑ 1094
- ↑ www.mfiles.co.uk
- ↑ www.houstonpress.com
- ↑ myrecordlist.com
- ↑ www.nndb.com
- ↑ www.musicstack.com
- ↑ а б mn0000957296 // Allmusic.
- ↑ www.cdbaby.com
- ↑ www.939bobfm.com
- ↑ www.939bobfm.com
- ↑ www.pointofdeparture.org
- ↑ seterecords.com
- ↑ www.redbubble.com
- ↑ www.villagevoice.com
- ↑ www.destination-rock.com
- ↑ www.hhv.de
- ↑ www.cdbaby.com
- ↑ www.ft.com
- ↑ www.jambase.com
- ↑ Herbie-Hancock/Bring-Down-the-Birds
- ↑ www.theglobeandmail.com
- ↑ www.rte.ie
- ↑ Herbie Hancock (American musician) // Encyclopædia Britannica. Посетен на 1 февруари 2012.
- ↑ Reiss, Valerie. Beliefnet Presents: Herbie Hancock on Buddhism, Buddhist, Jazz, Music // Beliefnet.com. Посетен на 22 октомври 2011.
- ↑ Burk, Greg. He's still full of surprises // The Los Angeles Times. 24 февруари 2008.
- ↑ Hancock-Shorter-Ikeda Series on Jazz Published in Japanese // 30 януари 2013. Архивиран от оригинала на 2020-11-16. Посетен на 2014-01-18.
- ↑ Reiss, Valerie. Herbie, Fully Buddhist // Посетен на 13 октомври 2013.
- ↑ Jazz legends Herbie Hancock, Wayne Shorter named UCLA professors // University of California Office of Media Relations and Public Outreach, 8 януари 2013. Посетен на 22 ноември 2013.