Prehlada
Obična prehlada je virusna infektivna bolest gornjih disajnih puteva koja prvenstveno zahvaća respiratornu sluznicu nosa, grla, sinusa i larinksa.[1][2] Znakovi i simptomi mogu se pojaviti manje od dva dana nakon izlaganja virusu.[1] To može uključivati kašalj, bol u grlu, curenje iz nosa, kijanje, glavobolju i groznicu.[3][4] Ljudi se obično oporavljaju za sedam do deset dana,[3] ali neki simptomi mogu trajati i do tri sedmice.[5] Povremeno, oni sa drugim zdravstvenim problemima mogu razviti upalu pluća.[3]
Obična prehlada | |
---|---|
Prikaz molekularne površine jedne varijante ljudskog rinovirusa | |
Klasifikacija i vanjski resursi |
Više od 200 sojeva virusa umiješano je u izazivanje prehlade, a najčešći su rinovirusi, koronavirusi, adenovirusi i enterovirusi.[6] Šire se zrakom tokom bliskog kontakta sa zaraženim ljudima ili indirektno kroz kontakt sa predmetima u okruženju, nakon čega slijedi prenos u usta ili nos.[3] Faktori rizika uključuju odlazak u ustanove za brigu o djeci, slabo spavanje i psihički stres.[1] Simptomi su uglavnom uzrokovani imunološkim odgovorom tijela na infekciju, a ne uništavanjem tkiva od strane samih virusa.[7] Simptomi prehlade su slični onima kod gripe, iako su obično teži i manje je vjerovatno da će uključivati curenje iz nosa.[1][8]
Ne postoji vakcina protiv prehlade.[3] Primarne metode prevencije su pranje ruku; ne dirati oči, nos ili usta neopranim rukama; i držanje distance od oboljelih.[3] Neke studije podržavaju upotrebu maski za lice.[9] Također ne postoji lijek, ali se simptomi mogu liječiti.[3] Cink može smanjiti trajanje i težinu simptoma ako se počne uzimati ubrzo nakon pojave simptoma.[10] Nesteroidni protuupalni lijekovi (NSAID) kao što je ibuprofen mogu pomoći kod bolova.[11] Antibiotike, međutim, ne treba koristiti, jer su sve prehlade uzrokovane virusima,[12] i nema dobrih dokaza da su lijekovi protiv kašlja djelotvorni.[1][13]
Prehlada je najčešća zarazna bolest kod ljudi.[14] U normalnim okolnostima, prosječna odrasla osoba oboli od dvije do tri prehlade godišnje, dok prosječno dijete može dobiti šest do osam.[2][14] Infekcije se češće javljaju tokom zime.[3] Ove infekcije su postojale kroz ljudsku historiju.[3]
Znakovi i simptomi
urediTipični simptomi prehlade su kašalj, curenje iz nosa, kihanje, začepljenost nosa i grlobolja, ponekad praćena bolovima u mišićima, umorom, glavoboljom i gubitkom apetita.[15] Grlobolja je prisutna u oko 40% slučajeva, kašalj u oko 50%[2] i bol u mišićima isto tako u oko 50%.[4] Kod odraslih, groznica generalno nije prisutna, ali je česta kod dojenčadi i male djece.[4] Kašalj je obično blag u poređenju sa onim koji prati gripu.[4] Dok kašalj i groznica ukazuju na veću vjerovatnoću oboljevanja od gripe kod odraslih, postoji velika sličnost između ova dva stanja.[16] Određeni broj virusa koji uzrokuju prehladu također mogu dovesti do asimptomatskih infekcija.[17][18]
Boja sluzi ili nazalnog sekreta može varirati od bistre preko žute do zelene i ne ukazuje na klasu agensa koji uzrokuje infekciju.[19]
Progresija
urediPrehlada obično počinje umorom, osjećajem hladnoće, kihanjem i glavoboljom, nakon čega za nekoliko dana slijedi curenje iz nosa i kašalj.[15] Simptomi mogu početi unutar šesnaest sati od izlaganja[20] i obično dostići vrhunac dva do četiri dana nakon početka.[4][21] Obično se povlače za sedam do deset dana, ali neki mogu trajati i do tri sedmice.[5] Prosječno trajanje kašlja je osamnaest dana[22], a u nekim slučajevima ljudi razviju postvirusni kašalj koji se može zadržati nakon što infekcija nestane.[23] Kod djece kašalj traje duže od deset dana u 35-40% slučajeva i traje duže od 25 dana u 10% slučajeva.[24]
Uzroci
urediVirusi
urediPrehlada je infekcija gornjih disajnih puteva koju mogu uzrokovati različiti virusi. Najčešće impliciran je rinovirus (30-80%), tip pikornavirusa sa 99 poznatih serotipova.[25] Ostali uobičajeni virusi uključuju humane koronaviruse (≈ 15%),[26][27] viruse gripe (10-15%),[28][29][30] adenoviruse (5%),[28] humani respiratorni sincicijski virus (RSV), enterovirusi osim rinovirusa, humani virusi parainfluence i humani metapneumovirus.[31] Često je prisutno više od jednog virusa.[32] Ukupno, više od 200 tipova virusa povezano je s prehladom.[4]
Prijenos
urediVirus obične prehlade se obično prenosi kapljicama u zraku (aerosoli), direktnim kontaktom sa inficiranim nazalnim izlučevinama ili fomitima (kontaminiranim predmetima).[2][33] Koji je od ovih pravaca od primarnog značaja, nije utvrđeno.[34] Virusi mogu preživjeti duže vremenske periode u okolini (preko 18 sati za rinoviruse) i mogu se pokupiti rukama ljudi i zatim prenijeti u oči ili nos gdje se infekcija dogodi.[33] Prijenos sa životinja se smatra vrlo malo vjerojatnim; Smatralo se da je epidemija dokumentovana u britanskoj naučnoj bazi na ostrvu Adelaide nakon sedamnaest nedelja izolacije uzrokovana prenošenjem sa kontaminiranog objekta ili asimptomatskog ljudskog nosioca, a ne od pasa haskija koji su takođe bili prisutni u bazi.[35]
Prenos je čest u vrtićima i u školi zbog blizine mnogo djece sa slabim imunitetom i često loše higijene.[36] Ove infekcije se zatim prenose kući drugim članovima porodice.[36] Nema dokaza da je recirkulacija vazduha tokom komercijalnog leta metod prenosa.[33] Čini se da su ljudi koji sjede blizu jedni drugima izloženi većem riziku od infekcije.[34]
Prehlade uzrokovane rinovirusom su najzaraznije tokom prva tri dana pojave simptoma; kasnije su mnogo manje zarazne.[37]
Vrijeme
urediUobičajena zabluda je da se neko može "prehladiti" samo kroz produženo izlaganje hladnom vremenu.[38] Iako je sada poznato da su prehlade virusne infekcije, prevalencija mnogih takvih virusa je zaista sezonska, i češće se javljaju tokom hladnog vremena.[39] Razlog sezonskosti nije konačno utvrđen.[40] Moguća objašnjenja mogu uključivati promjene u respiratornom sistemu uzrokovane hladnom temperaturom,[41] smanjeni imunološki odgovor[42] i nisku vlažnost koja uzrokuje povećanje stope prijenosa virusa, možda zbog suhog zraka koji omogućava malim virusnim kapljicama da se dalje raspršuju i ostanu u vazduh duže.[43]
Očigledna sezonalnost također može biti posljedica društvenih faktora, kao što su ljudi koji provode više vremena u zatvorenom prostoru, u blizini zaraženih ljudi,[41] a posebno djeca u školi.[36][40] Iako normalno izlaganje hladnoći ne povećava rizik od infekcije, teško izlaganje koje dovodi do značajnog smanjenja tjelesne temperature (hipotermija) može dovesti do većeg rizika od prehlade; iako je kontroverzna, većina dokaza sugerira da može povećati podložnost infekciji.[42]
Ostalo
urediImunitet stada, nastao iz prethodnog izlaganja virusima prehlade, igra važnu ulogu u ograničavanju širenja virusa, kao što se vidi kod mlađih populacija koje imaju veću stopu respiratornih infekcija.[44] Loša imunološka funkcija je faktor rizika za bolest.[44][45] Nedovoljan san i pothranjenost povezani su s većim rizikom od razvoja infekcije nakon izlaganja rinovirusu; Vjeruje se da je to zbog njihovog efekta na imunološku funkciju.[46][47] Dojenje smanjuje rizik od akutnog upale srednjeg uha i infekcija donjeg respiratornog trakta među ostalim bolestima,[48] te se preporučuje da se dojenje nastavi kada je novorođenče prehlađeno.[49] U razvijenom svijetu dojenje možda samo po sebi ne štiti od prehlade.[50]
Reference
uredi- ^ a b c d e Allan GM, Arroll B (februar 2014). "Prevention and treatment of the common cold: making sense of the evidence". CMAJ. 186 (3): 190–9. doi:10.1503/cmaj.121442. PMC 3928210. PMID 24468694.
- ^ a b c d Arroll B (mart 2011). "Common cold". BMJ Clinical Evidence. 2011 (3): 1510. PMC 3275147. PMID 21406124.
Common colds are defined as upper respiratory tract infections that affect the predominantly nasal part of the respiratory mucosa
- ^ a b c d e f g h i "Common Colds: Protect Yourself and Others". CDC. 6. 10. 2015. Arhivirano s originala, 5. 2. 2016. Pristupljeno 4. 2. 2016.
- ^ a b c d e f Eccles R (novembar 2005). "Understanding the symptoms of the common cold and influenza". The Lancet. Infectious Diseases. 5 (11): 718–25. doi:10.1016/S1473-3099(05)70270-X. PMC 7185637. PMID 16253889.
- ^ a b Heikkinen T, Järvinen A (januar 2003). "The common cold". Lancet. 361 (9351): 51–9. doi:10.1016/S0140-6736(03)12162-9. PMC 7112468. PMID 12517470.
- ^ "Common Cold". Centers for Disease Control and Prevention. Arhivirano s originala, 1. 2. 2016. Pristupljeno 27. 1. 2021.
- ^ Eccles str. 112
- ^ "Cold Versus Flu". 11. 8. 2016. Arhivirano s originala, 6. 1. 2017. Pristupljeno 5. 1. 2017.
- ^ Eccles str. 209
- ^ "Zinc – Fact Sheet for Health Professionals". Office of Dietary Supplements, US National Institutes of Health. 10. 7. 2019. Pristupljeno 27. 12. 2019.
Although studies examining the effect of zinc treatment on cold symptoms have had somewhat conflicting results, overall zinc appears to be beneficial under certain circumstances.... In September of 2007, Caruso and colleagues published a structured review of the effects of zinc lozenges, nasal sprays, and nasal gels on the common cold [69]. Of the 14 randomized, placebo-controlled studies included, 7 (5 using zinc lozenges, 2 using a nasal gel) showed that the zinc treatment had a beneficial effect and 7 (5 using zinc lozenges, 1 using a nasal spray, and 1 using lozenges and a nasal spray) showed no effect. More recently, a Cochrane review concluded that "zinc (lozenges or syrup) is beneficial in reducing the duration and severity of the common cold in healthy people, when taken within 24 hours of onset of symptoms" [73]. The author of another review completed in 2004 also concluded that zinc can reduce the duration and severity of cold symptoms [68]. However, more research is needed to determine the optimal dosage, zinc formulation and duration of treatment before a general recommendation for zinc in the treatment of the common cold can be made [73]. As previously noted, the safety of intranasal zinc has been called into question because of numerous reports of anosmia (loss of smell), in some cases long-lasting or permanent, from the use of zinc-containing nasal gels or sprays [17–19].
- ^ Kim SY, Chang YJ, Cho HM, Hwang YW, Moon YS (septembar 2015). "Non-steroidal anti-inflammatory drugs for the common cold". The Cochrane Database of Systematic Reviews. 2015 (9): CD006362. doi:10.1002/14651858.CD006362.pub4. PMC 10040208 Provjerite vrijednost parametra
|pmc=
(pomoć). PMID 26387658. - ^ Harris AM, Hicks LA, Qaseem A (mart 2016). "Appropriate Antibiotic Use for Acute Respiratory Tract Infection in Adults: Advice for High-Value Care From the American College of Physicians and the Centers for Disease Control and Prevention". Annals of Internal Medicine. 164 (6): 425–34. doi:10.7326/M15-1840. PMID 26785402.
- ^ Malesker MA, Callahan-Lyon P, Ireland B, Irwin RS (novembar 2017). "Pharmacologic and Nonpharmacologic Treatment for Acute Cough Associated With the Common Cold: CHEST Expert Panel Report". Chest. 152 (5): 1021–1037. doi:10.1016/j.chest.2017.08.009. PMC 6026258. PMID 28837801.
A suggestion for the use of zinc lozenges in healthy adults with cough due to common cold was considered by the expert panel. However, due to weak evidence, the potential side effects of zinc, and the relatively benign and common nature of the condition being treated, the panel did not approve inclusion of this suggestion.
- ^ a b Eccles str. 1
- ^ a b Eccles str. 24
- ^ Eccles str. 26
- ^ Eccles str. 129
- ^ Eccles str. 50
- ^ Eccles str. 30
- ^ Helms RA, ured. (2006). Textbook of therapeutics: drug and disease management (8. izd.). Philadelphia, Pa. [u.a.]: Lippincott Williams & Wilkins. str. 1882. ISBN 978-0-7817-5734-8. Arhivirano s originala, 30. 4. 2016.
- ^ Turner RB, Hayden FG (2003). "Rhinovirus". u Rübsamen-Waigmann H, et al. (ured.). Viral Infections and Treatment. New York: CRC Press. str. 111. ISBN 978-0-8247-4247-8. Arhivirano s originala, 4. 5. 2016.
- ^ Ebell MH, Lundgren J, Youngpairoj S (2013). "How long does a cough last? Comparing patients' expectations with data from a systematic review of the literature". Annals of Family Medicine. 11 (1): 5–13. doi:10.1370/afm.1430. PMC 3596033. PMID 23319500.
- ^ Dicpinigaitis PV (maj 2011). "Cough: an unmet clinical need". British Journal of Pharmacology. 163 (1): 116–24. doi:10.1111/j.1476-5381.2010.01198.x. PMC 3085873. PMID 21198555.
- ^ Goldsobel AB, Chipps BE (mart 2010). "Cough in the pediatric population". The Journal of Pediatrics. 156 (3): 352–8. doi:10.1016/j.jpeds.2009.12.004. PMID 20176183.
- ^ Palmenberg AC, Spiro D, Kuzmickas R, Wang S, Djikeng A, Rathe JA, et al. (april 2009). "Sequencing and analyses of all known human rhinovirus genomes reveal structure and evolution". Science. 324 (5923): 55–9. Bibcode:2009Sci...324...55P. doi:10.1126/science.1165557. PMC 3923423. PMID 19213880.
- ^ Pelczar MJ, Chan EC, Noel RK (2010). Microbiology: Application Based Approach. McGraw-Hill Education (India) Pvt Limited. str. 656. ISBN 978-0-07-015147-5. Arhivirano s originala, 16. 5. 2016.
- ^ La Fayette Cecil R, Goldman L, Schafer AI (2012). Goldman's Cecil Medicine, Expert Consult Premium Edition (24 izd.). Elsevier Health Sciences. str. 2103. ISBN 978-1-4377-1604-7. Arhivirano s originala, 4. 5. 2016.
- ^ a b Rajnik M, Tolan RW (13. 9. 2013). "Rhinovirus Infection". Medscape Reference. Arhivirano s originala, 8. 3. 2013. Pristupljeno 19. 3. 2013.
- ^ "The Most Common Illness: A Review and Case Study from Harvard Medical School". HMSR (jezik: engleski). januar 2015. Arhivirano s originala, 5. 4. 2017. Pristupljeno 8. 3. 2021.
Influenza viruses cause around 5%–15% of colds. Because the common cold is defined on the basis of its clinical presentation, a mild influenza infection can accurately be diagnosed as a cold, meaning that the two infections are not completely distinct disease entities
- ^ Heikkinen T, Järvinen A (januar 2003). "The common cold". Lancet. 361 (9351): 51–9. doi:10.1016/S0140-6736(03)12162-9. PMC 7112468. PMID 12517470.
Influenza is often regarded as a disease entity separate from the common cold. However, the clinical presentation of influenza ranges from an asymptomatic infection to severe illness and it therefore overlaps with the common cold.
- ^ "Common Cold". National Institute of Allergy and Infectious Diseases. 27. 11. 2006. Arhivirano s originala, 6. 9. 2008. Pristupljeno 11. 6. 2007.
- ^ Eccles str. 107
- ^ a b c Eccles R, Weber O (2009). Common cold (Online-Ausg. izd.). Basel: Birkhäuser. str. 197. ISBN 978-3-7643-9894-1. Arhivirano s originala, 2. 5. 2016.
- ^ a b Eccles str. 211, 215
- ^ Allen TR, Bradburne AF, Stott EJ, Goodwin CS, Tyrrell DA (decembar 1973). "An outbreak of common colds at an Antarctic base after seventeen weeks of complete isolation". The Journal of Hygiene. 71 (4): 657–67. doi:10.1017/s0022172400022920. PMC 2130424. PMID 4520509.
- ^ a b c Papadopoulos NG, Xatzipsaltis M, Johnston SL (2009). "Rhinoviruses". u Zuckerman AJ, et al. (ured.). Principles and Practice of Clinical Virology (6th izd.). John Wiley & Sons. str. 496. ISBN 978-0-470-74139-9. Arhivirano s originala, 3. 6. 2016.
- ^ Gwaltney JM Jr, Halstead SB (16. 7. 1997). "Contagiousness of the common cold". Questions and answers. Journal of the American Medical Association. 278 (3): 256–57. doi:10.1001/jama.1997.03550030096050.
- ^ Zuger A (4. 3. 2003). "'You'll Catch Your Death!' An Old Wives' Tale? Well." The New York Times. Arhivirano s originala, 22. 3. 2017.
- ^ Eccles str. 79
- ^ a b "Common cold – Background information". National Institute for Health and Clinical Excellence. Arhivirano s originala, 15. 11. 2012. Pristupljeno 19. 3. 2013.
- ^ a b Eccles str. 80
- ^ a b Mourtzoukou EG, Falagas ME (septembar 2007). "Exposure to cold and respiratory tract infections". The International Journal of Tuberculosis and Lung Disease. 11 (9): 938–43. PMID 17705968.
- ^ Eccles str. 157
- ^ a b Greška kod citiranja: Nevaljana oznaka
<ref>
; nije naveden tekst za reference s imenomE78
- ^ Eccles str. 166
- ^ Cohen S, Doyle WJ, Alper CM, Janicki-Deverts D, Turner RB (januar 2009). "Sleep habits and susceptibility to the common cold". Archives of Internal Medicine. 169 (1): 62–7. doi:10.1001/archinternmed.2008.505. PMC 2629403. PMID 19139325.
- ^ Eccles str. 160–65
- ^ McNiel ME, Labbok MH, Abrahams SW (juli 2010). "What are the risks associated with formula feeding? A re-analysis and review". Breastfeeding Review. 18 (2): 25–32. PMID 20879657.
- ^ Lawrence RA, Lawrence RM (2010). Breastfeeding: A guide for the medical profession (7th izd.). Maryland Heights, Mo.: Mosby/Elsevier. str. 478. ISBN 978-1-4377-3590-1. Arhivirano s originala, 17. 6. 2016.
- ^ Nelson KE, Williams CM (2007), Infectious Disease Epidemiology: Theory and Practice (2nd izd.), Jones & Bartlett Learning, str. 724–, ISBN 978-0-7637-2879-3, arhivirano s originala, 20. 5. 2016