Rationalitetskritik: Forskelle mellem versioner
Content deleted Content added
m Robot: Konverterer nøgne referencer, ved hjælp af ref navne for at undgå dubletter, se FAQ |
→Perspektiver: Puds, overskrifter Tags: Mobilredigering Mobilwebredigering Avanceret redigering fra mobil |
||
Linje 4:
Rationalitetskritik har rødder i en bred vifte af filosofiske traditioner og skoler, og dens indflydelse strækker sig over mange forskellige områder af samfundslivet. I tidligere perioder af historien har rationalitetskritik manifesteret sig gennem forskellige filosofiske og kulturelle strømninger.
Skeptiske filosoffer som [[Sextus Empiricus]] fra den hellenistiske periode samt senere skeptiske filosoffer har kritiseret menneskets evne til at opnå sikker viden om verden<ref>Hiley, David R. "The Politics of Skepticism: Reading Montaigne." ''History of Philosophy Quarterly'' 9.4 (1992): 379-399.</ref><ref>Montaigne 1992</ref>. De har understreget tvivlens og usikkerhedens betydning og argumenteret for en mere ydmyg tilgang til vores tænkning.
I modsætning til en strikt rationalistisk tilgang har mange mystiske og spirituelle traditioner i forskellige kulturer kritiseret den ensidige fokus på rationel viden og argumenteret for vigtigheden af intuition, åndelighed og erfaringer uden for det rationelle sind<ref name=":2">Draeby 2023</ref>. Disse traditioner har ofte fremhævet det irrationelle og intuitive som kilder til forståelse<ref name=":2" />.
[[Augustin]] var en af de tidlige kristne kirkefædre, skrev om forholdet mellem tro og fornuft og udforskede spørgsmål om viden og erkendelse i sit værk "Confessiones” og andre skrifter<ref name=":3">Augustinus 1955</ref>. Selvom han var optaget af at forene kristen tro med fornuft, udtrykte han også bekymring for fornuftens begrænsninger og menneskets uendelige søgen efter sandhed<ref name=":3" />.
Mange middelalderlige tænkere som [[Augustin]] og [[Pseudo-Dionysius]] inden for den kristne tradition, argumenterede for, at den højeste form for viden ikke kunne nås gennem rationel spekulation alene, men gennem direkte guddommelig åbenbaring eller mystisk erfaring<ref>Rhodes, Michael Craig. ''Mystery in philosophy: An invocation of pseudo-dionysius''. Lexington Books, 2012.</ref><ref>Luibheid, Colm, and Paul Rorem, eds. ''Pseudo-Dionysius: the complete works''. Paulist Press, 1987.</ref>. Denne kritik af rationalitetens overlegenhed og dens evne til at nå sandheden var dybt forankret i middelalderens teologiske og filosofiske diskussioner og fortsatte med at forme filosofiske og teologiske debatter gennem renæssancen og ind i den moderne tid.
Nicholas of Cusa, også kendt som [[Nicolaus Cusanus]] på latin, var en tysk filosof, teolog, jurist og mystiker, der levede fra 1401 til 1464<ref>Riedenauer, Markus. ''Logik, Rationalität und religiöse Rede nach Nikolaus Cusanus''. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, 2004.</ref><ref>Riedenauer, M. (2007). ''Pluralität und Rationalität: die Herausforderung der Vernunft durch religiöse und kulturelle Vielfalt nach Nikolaus Cusanus'' (Vol. 32). W. Kohlhammer Verlag.</ref>. Ét aspekt af Cusanus' tænkning, der kan ses som rationalitetskritisk, er hans udforskning af begrænsningerne i menneskelig fornuft og sprog i at gribe det guddommelige<ref>Cusanus 1989</ref>. Han foreslog begrebet "lærd uvidenhed" (docta ignorantia), hvilket antyder, at sand viden indebærer anerkendelse af begrænsningerne i det menneskelige intellekt og at omfavne en tilstand af ydmyg uvidenhed over for guddommelige mysterier.
[[Immanuel Kant]] kritiserede den rene fornufts evne til at opnå sand viden om verden uden empirisk observation<ref>Kant 2002</ref>. Han udviklede ideen om, at visse aspekter af virkeligheden ligger ud over fornuftens rækkevidde, og at der er grænser for, hvad vi kan kende gennem fornuften alene.
I romantikken i det 18. og 19. århundrede rejste filosoffer som [[Friedrich von Schelling|Friedrich Schelling]], Johann Georg Hamann og [[Johann Wolfgang von Goethe]] kritik af oplysningstidens rationalitet<ref>Ostaric, Lara. "The concept of life in early Schelling." ''Interpreting Schelling: Critical Essays'' (2014): 48-70.</ref>. De argumenterede for, at den oplyste rationalitet overså menneskets følelser, intuition og åndelige længsler og dermed underminerede menneskets fulde forståelse af verden.
[[Karl Martell|Karl Marx]] udviklede en fornuftskritik som en del af sin kritik af kapitalismen<ref name="autogeneret1">Marx 1970</ref>. Hans fornuftskritik fokuserede på hvordan kapitalismen, især dens økonomiske strukturer, arbejdsforhold og sociale relationer, undertrykker og fremmedgør arbejderne. Marx argumenterede for, at den kapitalistiske produktionsmåde skabte en form for "falsk bevidsthed" eller ideologisk manipulation, der forhindrede arbejderne i at forstå deres virkelige situation og muligheder.
Linje 31:
Marx argumenterede også for, at den kapitalistiske logik med profitmaksimering førte til ulighed, udbytning og en række andre sociale og økonomiske uretfærdigheder<ref>Marx 1974</ref>. Han så fornuftskritikken som en central del af sin analyse af kapitalismen og som en nødvendig forudsætning for at opnå social forandring og skabe en mere retfærdig samfundsorden.
Den moderne [[Eksistentiel filosofi|eksistentielle filosofi]] hos [[Søren Kierkegaard]], [[Friedrich Nietzsche]], [[Martin Heidegger]] og [[Jean-Paul Sartre]] har også en kritisk tilgang til rationalitet, især i forhold til dens begrænsninger i at forklare eller give mening til alle aspekter af den menneskelige tilværelse<ref>Sartre 1992</ref><ref>Kierkegaard 1902</ref><ref>Sartre 2014</ref><ref>Heidegger 2014</ref>. Mens rationalitet er værdifuld til at analysere og forstå visse fænomener, argumenterer eksistentielle filosoffer ofte for, at den ikke er tilstrækkelig til at adressere de dybere spørgsmål om menneskelig eksistens, såsom mening, frygt, lidelse og død<ref>Amdisen 2009</ref>. De hævder, at rationalitet alene ikke kan give os en fuldstændig forståelse af disse aspekter af vores liv, og at vi må søge andre tilgange, såsom erfaring, følelse og eksistentialistisk refleksion, for at nærme os disse spørgsmål.
Den kritiske teori som blev udviklet af Frankfurt-skolen har også bidraget til rationalitetskritik ved at undersøge, hvordan ideologier og magtstrukturer former vores tænkning og handlinger. Filosoffer som [[Theodor W. Adorno|Theodor Adorno]], Max Horkheimer og [[Herbert Marcuse]] har fremhævet rationalitetens ambivalens og potentiale for undertrykkelse<ref name=":0">Horkheimer og Adorno 1972</ref>.
Adorno og Horkheimer var to centrale tænkere inden for Frankfurt-skolens kritiske teori, hvis mest kendte værk er ''Oplysningens dialektik'' ("Dialektik der Aufklärung"), udgivet i 1944. I dette værk analyserer de forholdet mellem oplysning og undertrykkelse i moderne samfund<ref name=":0" />. De hævdede, at oplysningstænkningens rationalitet, som traditionelt blev anset for at være en kilde til frigørelse og fremskridt, i virkeligheden bidrog til destruktion og undertrykkelse. Adorno og Horkheimer argumenterede for, at rationaliteten var blevet instrumentaliseret, hvor den blev brugt til at undertrykke individets kreativitet og autonomi og til at legitimere magtstrukturer i samfundet<ref name=":0" />.
Feministiske filosoffer har kritiseret traditionelle former for rationalitet for at være præget af maskuline værdier og privilegere visse former for viden og erfaringer<ref>Hark 2007</ref><ref>Prietl, Bianca. "Die Versprechen von Big Data im Spiegel feministischer Rationalitätskritik." ''GENDER–Zeitschrift für Geschlecht, Kultur und Gesellschaft'' 11.3 (2019): 7-8.</ref>. Filosoffer som [[Simone de Beauvoir]], [[Judith Butler]] og [[bell hooks]] har fremhævet vigtigheden af at inkludere forskellige perspektiver og erfaringsgrundlag i vores forståelse af rationalitet.
Postkolonial teori har også udfordret vestlige forestillinger om rationalitet og erkendelse og har argumenteret for, at de er præget af koloniale magtstrukturer. Filosoffer som [[Frantz Fanon]], [[Edward Said]] og [[Gayatri Chakravorty Spivak]] har fremhævet vigtigheden af at dekolonisere vores tænkning og anerkende mangfoldigheden af verdenssyn og epistemologier<ref>Maldonado-Torres, Nelson. "Frantz Fanon and CLR James on intellectualism and enlightened rationality." ''Caribbean Studies''(2005): 149-194.</ref>
Linje 48:
Postmodernistiske og dekonstruerende filosoffer som [[Jacques Derrida]], Michel Foucault og [[Jean-François Lyotard]] har udfordret forestillingen om en objektiv og universel rationalitet. De har argumenteret for, at vores forståelse af verden er formet af historiske, kulturelle og sproglige kontekster, og at rationalitet er kontekstafhængig og magtfordrejet.
Ved at fremhæve den sociale og kulturelle indlejring af rationalitet bidrager denne tilgang til vores bevidsthed om, hvordan magt og normer former vores tænkning og handlinger<ref>Ross‐Smith, Anne, and Martin Kornberger. "Gendered rationality? A genealogical exploration of the philosophical and sociological conceptions of rationality, masculinity and organization." ''Gender, work & organization'' 11.3 (2004): 280-305.</ref><ref>Lukes, Steven. "Some problems about rationality." ''European Journal of Sociology/Archives Européennes de Sociologie'' 8.2 (1967): 247-264.</ref>. Det opfordrer os til at undersøge de sociale strukturer, der kan skabe uligheder eller forvride vores rationalitet, og til at arbejde hen imod mere retfærdige og inkluderende beslutningsprocesser.
|