Emil Warburg
Siirry navigaatioon
Siirry hakuun
Emil Warburg | |
---|---|
Henkilötiedot | |
Syntynyt | 9. maaliskuuta 1846 Altona |
Kuollut | 28. heinäkuuta 1931 Bayreuth |
Kansalaisuus |
|
Koulutus ja ura | |
Tutkinnot | Humboldt-yliopisto |
Väitöstyön ohjaaja | Heinrich Gustav Magnus |
Instituutti |
Humboldt-yliopisto Strasbourgin yliopisto Freiburgin yliopisto |
Oppilaat |
James Franck R.W. Pohl Julius Edgar Lilienfeld Gustav Heinrich Angenheister Eduard Grüneisen |
Tutkimusalue | fysiikka |
Emil Gabriel Warburg (9. maaliskuuta 1846 Altona – 28. heinäkuuta 1931 Bayreuth) oli saksalainen fyysikko, joka oli uransa aikana fysiikan professori Strasbourgin, Freiburgin ja Berliinin yliopistoissa. Hän toimi Deutsche Physikalische Gesellschaftin puheenjohtajana vuosina 1899–1905.[1]
Warburg tutki kineettistä kaasuteoriaa, sähkönjohtavuutta, kaasupurkauksia, lämpösäteilyä, ferromagnetismia ja valokemiaa. Kahdelle hänen oppilaistaan on myönnetty Nobel-palkinto: James Franck (Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1925) ja Hans von Euler-Chelpin (Nobelin kemianpalkinto vuonna 1929). Hänen oppilaitaan olivat myös Eduard Grüneisen, Robert Pohl ja Erich Regener.
Emil Warburg oli Nobel-palkitun lääketieteilijän Otto Heinrich Warburgin isä.
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ Emil Warburg Stiftung (saksaksi)
|