פרסי התחרות: צלחת כסף לנשים, גביע לגברים
אליפות וימבלדון (באנגלית : The Championships, Wimbledon ) הוא טורניר הטניס הוותיק ביותר בעולם ובין החשובים והיוקרתיים מבין הטורנירים. הטורניר נערך בווימבלדון , פרוור בדרום לונדון , בירת הממלכה המאוחדת מדי שנה בחודשים יוני/יולי, והוא טורניר הגראנד סלאם השלישי הנערך בכל שנה. לפניו אליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות צרפת הפתוחה ואחריו אליפות ארצות הברית הפתוחה . וימבלדון הוא טורניר הגראנד סלאם היחיד המשוחק כיום על משטח דשא , והוא מתאפיין לעיתים בהפסקות רבות במשחקים הנגרמות בשל הגשמים באנגליה . בטורניר מתקיימות חמש תחרויות מרכזיות: נשים יחידות, גברים יחידים, זוגות נשים, זוגות גברים וזוגות מעורבים (אישה וגבר בכל זוג). נוסף לכך, נערכות תחרויות לנוער, לוותיקים ולנכים.
היסטוריה
הטורניר נערך לראשונה תחת חסות "המועדון הכל-אנגלי לטניס חימר וקרוקט " בשנת 1877 במקום שונה מהמקום בו הוא מתקיים כיום, והתחרות היחידה בו הייתה גברים יחידים. בשנת 1884 נוספו גם משחקי נשים יחידות וזוגות גברים. משחקי זוגות נשים וזוגות מעורבים התווספו רק בשנת 1913 . התחרות עברה למיקום הנוכחי שלה בשנת 1922 ומאז היא נערכת שם. הבריטים גאים מאוד בטורניר, ולראשונה משנת 1936 זכה הבריטי אנדי מארי בטורניר שנערך בשנת 2013 .
בשנת 2020 , בשל מגפת הקורונה העולמית ולראשונה מאז מלחמת העולם השנייה , בוטלה התחרות[ 1] .
קוד לבוש השחקנים
בטורניר וימבלדון ישנה מסורת הכוללת קוד לבוש קפדני, וחסות ממלכתית הכוללת ביגוד לבן. לאחר 146 שנים מיום פתיחת התחרות. ביולי 2023 ובעקבות מחאה ציבורית בנושא, יצאה תקנה המאפשרת לבישת בגד תחתון בצבע שונה מהלבן, ואלנה ריבאקינה מקזחסטן היתה הטניסאית הראשונה לעשות כך[ 2] .
שיאני הזכיות בטורניר
בגמר וימבלדון 2009 פגש רוג'ר פדרר את אנדי רודיק . פדרר זכה בטורניר לאחר ניצחון במערכה החמישית בתוצאה 14:16, ובכך הפך לשיאן הזכיות בטורנירי הגראנד סלאם .
המשחק הארוך ביותר בטורניר
בסיבוב הראשון של טורניר 2010 גבר האמריקאי ג'ון איסנר על הצרפתי ניקולאס מאהו לאחר ניצחון במערכה החמישית 68–70. משחק זה היה המשחק הארוך ביותר בתולדות הענף - הוא נמשך 11 שעות וחמש דקות ונפרש על פני שלושה ימים.
ישראל בתחרות
הישראלי היחיד שזכה באליפות וימבלדון הוא אנדי רם , שזכה ב-2006 במשותף עם הטניסאית הרוסייה ורה זבונרבה בתחרות הזוגות המעורבים, לאחר ניצחון בגמר על בוב בריאן וונוס ויליאמס האמריקאים .
המגרשים
ערך מורחב – אצטדיוני הטניס בווימבלדון
המגרש הראשי בטורניר מכונה "המגרש המרכזי" ("Centre Court"). בו נערכים המשחקים המרכזיים של התחרות ובראשם משחקי הגמר, מאז המעבר למיקום הנוכחי ב-1922 . בשל מזג האוויר ההפכפך השורר בבריטניה הוחלט באחרונה להתקין באצטדיון גג נפתח. המגרש המרכזי מכיל כ-14,000 מושבים, וכמעט כל הכרטיסים נמכרים חודשים רבים לפני הטורניר. בצד הדרומי של המגרש נמצא התא המלכותי, בו יושבים בני משפחת המלוכה ואח"מים נוספים. החל מטורניר וימבלדון 2009 נכנס לפעולה הגג החדש במגרש המרכזי, שתוך 10 דקות נסגר במלואו ובכך פותר את בעיית הגשם במשחקי הטורניר.
לעומת טורנירים אחרים, אליפות וימבלדון מתאפיינת משטח דשא .
המסורת של וימבלדון
לווימבלדון ישנן מסורות רבות המבדילות אותו משאר טורנירי הגראנד סלאם . צבעי הטורניר הם סגול וירוק. הטורניר מתחיל ביום שני שבין 20 ו-30 ביוני ונמשך שבועיים, כאשר יום א' האמצעי הוא יום מנוחה לשחקנים ולמארגנים. 3 פעמים (לאחרונה ב-2004) נאלצו מארגני הטורניר לבטל את יום המנוחה ולשחק גם בו בשל גשמים רבים שגרמו לעיכוב המשחקים. בשבוע הראשון לטורניר משוחקים השלבים המוקדמים (3 סיבובים בתחרויות היחידים) ובשבוע השני השלבים משמינית הגמר עד הגמר.
בווימבלדון הגברים מכונים "ג'נטלמן " והנשים "ליידיז ". בעבר השחקנים והשחקניות היו חייבים לקוד קידה בהיכנסם למגרש המרכזי ובצאתם ממנו. המסורת הזו בוטלה ב-2003 ושמורה רק למקרים נדירים כאשר המלך או נסיך ויילס נוכחים במגרש.
הגברים הזוכים בתחרות מקבלים גביע כסף גדול והנשים מקבלות צלחת כסף רחבה. בנוסף מקבלים המנצחים גם פרסים כספיים גדולים. החל משנת 2007 החליטו מארגני הטורניר להשוות את סכומי הזכייה בין הגברים לנשים.
כל שחקני הטניס בווימבלדון מחויבים ללבוש ביגוד בצבע לבן אחיד.
זוכים
יחידות נשים
העידן החובבני
עידן התחרות הפתוחה
מרטינה נברטילובה , זוכה 9 פעמים באליפות שיא של כל הזמנים
סרינה ויליאמס זוכה 7 פעמים באליפות
שנה
זוכה
סגנית
תוצאת הגמר
1968
ארצות הברית בילי ג'ין קינג
אוסטרליה ג'ודי טגארט
9–7, 7–5
1969
בריטניה אן היידון ג'ונס
ארצות הברית בילי ג'ין קינג
3–6, 6–3, 6–2
1970
אוסטרליה מרגרט קורט
ארצות הברית בילי ג'ין קינג
14–12, 11–9
1971
אוסטרליה איבון גולגונג
אוסטרליה מרגרט קורט
6–4, 6–1
1972
ארצות הברית בילי ג'ין קינג
אוסטרליה איבון גולגונג
6–3, 6–3
1973
ארצות הברית בילי ג'ין קינג
ארצות הברית כריס אוורט
6–0, 7–5
1974
ארצות הברית כריס אוורט
ברית המועצות אולגה מורוזובה
6–0, 6–4
1975
ארצות הברית בילי ג'ין קינג
אוסטרליה איבון גולגונג
6–0, 6–1
1976
ארצות הברית כריס אוורט
אוסטרליה איבון גולגונג
6–3, 4–6, 8–6
1977
בריטניה וירג'יניה וייד
הולנד בטי שטוב
4–6, 6–3, 6–1
1978
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
ארצות הברית כריס אוורט
2–6, 6–4, 7–5
1979
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
ארצות הברית כריס אוורט
6–4, 6–4
1980
אוסטרליה איבון גולגונג
ארצות הברית כריס אוורט
6–1, 7–6(7–4)
1981
ארצות הברית כריס אוורט
צ'כוסלובקיה האנה מנדליקובה
6–2, 6–2
1982
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
ארצות הברית כריס אוורט
6–1, 3–6, 6–2
1983
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
ארצות הברית אנדראה יגר
6–0, 6–3
1984
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
ארצות הברית כריס אוורט
7–6(7–5) , 6–2
1985
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
ארצות הברית כריס אוורט
4–6, 6–3, 6–2
1986
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
צ'כוסלובקיה האנה מנדליקובה
7–6(7–1) , 6–3
1987
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
גרמניה שטפי גראף
7–5, 6–3
1988
גרמניה שטפי גראף
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
5–7, 6–2, 6–1
1989
גרמניה שטפי גראף
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
6–2, 6–7(1–7) , 6–1
1990
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
ארצות הברית זינה גריסון
6–4, 6–1
1991
גרמניה שטפי גראף
ארגנטינה גבריאלה סבטיני
6–4, 3–6, 8–6
1992
גרמניה שטפי גראף
יוגוסלביה מוניקה סלש
6–2, 6–1
1993
גרמניה שטפי גראף
צ'כיה יאנה נובוטנה
7–6(8–6) , 1–6, 6–4
1994
ספרד קונצ'יטה מרטינס
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
6–4, 3–6, 6–3
1995
גרמניה שטפי גראף
ספרד ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו
4–6, 6–1, 7–5
1996
גרמניה שטפי גראף
ספרד ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו
6–3, 7–5
1997
שווייץ מרטינה הינגיס
צ'כיה יאנה נובוטנה
2–6, 6–3, 6–3
1998
צ'כיה יאנה נובוטנה
צרפת נטלי טוזיאה
6–4, 7–6(7–2)
1999
ארצות הברית לינדזי דבנפורט
גרמניה שטפי גראף
6–4, 7–5
2000
ארצות הברית ונוס ויליאמס
ארצות הברית לינדזי דבנפורט
6–3, 7–6(7–3)
2001
ארצות הברית ונוס ויליאמס
בלגיה ז'סטין הנין
6–1, 3–6, 6–0
2002
ארצות הברית סרינה ויליאמס
ארצות הברית ונוס ויליאמס
7–6(7–4) , 6–3
2003
ארצות הברית סרינה ויליאמס
ארצות הברית ונוס ויליאמס
4–6, 6–4, 6–2
2004
רוסיה מריה שרפובה
ארצות הברית סרינה ויליאמס
6–1, 6–4
2005
ארצות הברית ונוס ויליאמס
ארצות הברית לינדזי דבנפורט
4–6, 7–6(7–4) , 9–7
2006
צרפת אמלי מורסמו
בלגיה ז'וסטין הנין
2–6, 6–3, 6–4
2007
ארצות הברית ונוס ויליאמס
צרפת מריון ברטולי
6–4, 6–1
2008
ארצות הברית ונוס ויליאמס
ארצות הברית סרינה ויליאמס
7–5, 6–4
2009
ארצות הברית סרינה ויליאמס
ארצות הברית ונוס ויליאמס
7–6(7–3) , 6–2
2010
ארצות הברית סרינה ויליאמס
רוסיה ורה זבונרבה
6–3, 6–2
2011
צ'כיה פטרה קביטובה
רוסיה מריה שרפובה
6–3, 6–4
2012
ארצות הברית סרינה ויליאמס
פולין אגניישקה רדוונסקה
6–1, 5–7, 6–2
2013
צרפת מריון ברטולי
גרמניה סבינה ליזיקי
6–1, 6–4
2014
צ'כיה פטרה קביטובה
קנדה יוג'יני בושאר
6–3, 6–0
2015
ארצות הברית סרינה ויליאמס
ספרד גרביניה מוגורוסה
6–4, 6–4
2016
ארצות הברית סרינה ויליאמס
גרמניה אנג'ליק קרבר
7–5, 6–3
2017
ספרד גרביניה מוגורוסה
ארצות הברית ונוס ויליאמס
7–5, 6–0
2018
גרמניה אנג'ליק קרבר
ארצות הברית סרינה ויליאמס
6–3, 6–3
2019
רומניה סימונה האלפ
ארצות הברית סרינה ויליאמס
6–2, 6–2
2020
התחרות בוטלה עקב מגפת הקורונה
2021
אוסטרליה אשלי ברטי
צ'כיה קרולינה פלישקובה
6–3, 6–7(4–7) , 6–3
2022
קזחסטן ילנה ריבאקינה
תוניסיה אונס ג'אבור
3–6, 6–2, 6–2
2023
צ'כיה מרקטה וונדרואושובה
תוניסיה אונס ג'אבור
6–4, 6–4
2024
צ'כיה ברבורה קרייצ'יקובה
איטליה ג'סמין פאוליני
6–2, 2–6, 6–4
זכיות לפי שחקנית
להלן השחקניות שזכו לפחות פעמיים:
שחקנית
העידן הפתוח
העידן החובבני
סך הכל
שנים
ארצות הברית מרטינה נברטילובה
9
0
9
1978 , 1979 , 1982 , 1983 , 1984 , 1985 , 1986 , 1987 , 1990
ארצות הברית הלן וילס
0
8
8
1927 , 1928 , 1929 , 1930 , 1932 , 1933 , 1935 , 1938
בריטניה דורותי דאגלס צ'יימברס
0
7
7
1903 , 1904 , 1906 , 1910 , 1911 , 1913 , 1914
גרמניה שטפי גראף
7
0
7
1988 , 1989 , 1991 , 1992 , 1993 , 1995 , 1996
ארצות הברית סרינה ויליאמס
7
0
7
2002 , 2003 , 2009 , 2010 , 2012 , 2015 , 2016
בריטניה בלאנש בינגלי
0
6
6
1886 , 1889 , 1894 , 1897 , 1899 , 1900
צרפת סוזאן לנגלן
0
6
6
1919 , 1920 , 1921 , 1922 , 1923 , 1925
ארצות הברית בילי ג'ין קינג
4
2
6
1966 , 1967 , 1968 , 1972 , 1973 , 1975
בריטניה שארלוט קופר
0
5
5
1895 , 1896 , 1898 , 1901 , 1908
בריטניה לוטי דוד
0
5
5
1887 , 1888 , 1891 , 1892 , 1893
ארצות הברית ונוס ויליאמס
5
0
5
2000 , 2001 , 2005 , 2007 , 2008
ארצות הברית לואיז ברו
0
4
4
1948 , 1949 , 1950 , 1955
ארצות הברית מורין קונולי
0
3
3
1952 , 1953 , 1954
ברזיל מריה בואנו
0
3
3
1959 , 1960 , 1964
אוסטרליה מרגרט קורט
1
2
3
1963 , 1965 , 1970
ארצות הברית כריס אוורט
3
0
3
1974 , 1976 , 1981
ארצות הברית אלתיאה גיבסון
0
2
2
1957 , 1958
בריטניה דורותי ראונד
0
2
2
1934 , 1937
בריטניה קתלין מקיין גוגפרי
0
2
2
1924 , 1926
ארצות הברית מאי סאטון
0
2
2
1905 , 1907
בריטניה מוד ווטסון
0
2
2
1884 , 1885
אוסטרליה איבון גולגונג
2
0
2
1971 , 1980
צ'כיה פטרה קביטובה
2
0
2
2011 , 2014
יחידים גברים
העידן החובבני
עידן התחרות הפתוחה
ביורן בורג זכה חמש פעמים ברציפות בשנים 1976–1980.
פיט סמפראס זכה שבע פעמים בשמונה שנים (1993–2000).
רוג'ר פדרר זכה שמונה פעמים, שיא של כל הזמנים.
שנה
זוכה
סגן
תוצאת הגמר
1968
אוסטרליה רוד לייבר
אוסטרליה טוני רוץ'
6–3, 6–4, 6–2
1969
אוסטרליה רוד לייבר
אוסטרליה ג'ון ניוקומב
6–4, 5–7, 6–4, 6–4
1970
אוסטרליה ג'ון ניוקומב
אוסטרליה קן רוזוול
5–7, 6–3, 6–2, 3–6, 6–1
1971
אוסטרליה ג'ון ניוקומב
ארצות הברית סטן סמית'
6–3, 5–7, 2–6, 6–4, 6–4
1972
ארצות הברית סטן סמית'
רומניה איליה נסטסה
4–6, 6–3, 6–3, 4–6, 7–5
1973
צ'כוסלובקיה יאן קודש
ברית המועצות אלכס מטרוולי
6–1, 9–8(7–5) , 6–3
1974
ארצות הברית ג'ימי קונורס
אוסטרליה קן רוזוול
6–1, 6–1, 6–4
1975
ארצות הברית ארתור אש
ארצות הברית ג'ימי קונורס
6–1, 6–1, 5–7, 6–4
1976
שוודיה ביורן בורג
רומניה איליה נסטסה
6–4, 6–2, 9–7
1977
שוודיה ביורן בורג
ארצות הברית ג'ימי קונורס
3–6, 6–2, 6–1, 5–7, 6–4
1978
שוודיה ביורן בורג
ארצות הברית ג'ימי קונורס
6–2, 6–2, 6–3
1979
שוודיה ביורן בורג
ארצות הברית רוסקו טאנר
6–7(4–7) , 6–1, 3–6, 6–3, 6–4
1980
שוודיה ביורן בורג
ארצות הברית ג'ון מקנרו
1–6, 7–5, 6–3, 6–7(16–18) , 8–6
1981
ארצות הברית ג'ון מקנרו
שוודיה ביורן בורג
4–6, 7–6(7–1) , 7–6(7–4) , 6–4
1982
ארצות הברית ג'ימי קונורס
ארצות הברית ג'ון מקנרו
3–6, 6–3, 6–7(2–7) , 7–6(7–5) , 6–4
1983
ארצות הברית ג'ון מקנרו
ניו זילנד כריס לואיס
6–2, 6–2, 6–2
1984
ארצות הברית ג'ון מקנרו
ארצות הברית ג'ימי קונורס
6–1, 6–1, 6–2
1985
גרמניה המערבית בוריס בקר
ארצות הברית קווין קארן
6–3, 6–7(4–7) , 7–6(7–3) , 6–4
1986
גרמניה המערבית בוריס בקר
צ'כוסלובקיה איוואן לנדל
6–4, 6–3, 7–5
1987
אוסטרליה פט קאש
צ'כוסלובקיה איוואן לנדל
7–6(7–5) , 6–2, 7–5
1988
שוודיה סטפן אדברג
גרמניה המערבית בוריס בקר
4–6, 7–6(7–2) , 6–4, 6–2
1989
גרמניה המערבית בוריס בקר
שוודיה סטפן אדברג
6–0, 7–6(7–1) , 6–4
1990
שוודיה סטפן אדברג
גרמניה המערבית בוריס בקר
6–2, 6–2, 3–6, 3–6, 6–4
1991
גרמניה מיכאל שטיך
גרמניה בוריס בקר
6–4, 7–6(7–4) , 6–4
1992
ארצות הברית אנדרה אגאסי
קרואטיה גוראן איוואנישביץ'
6–7(8–10) , 6–4, 6–4, 1–6, 6–4
1993
ארצות הברית פיט סמפראס
ארצות הברית ג'ים קורייר
7–6(7–3) , 7–6(8–6) , 3–6, 6–3
1994
ארצות הברית פיט סמפראס
קרואטיה גוראן איוואנישביץ'
7–6(7–2) , 7–6(7–5) , 6–0
1995
ארצות הברית פיט סמפראס
גרמניה בוריס בקר
6–7(5–7) , 6–2, 6–4, 6–2
1996
הולנד ריצ׳רד קראג'יצק
ארצות הברית מליבאי וושינגטון
6–3, 6–4, 6–3
1997
ארצות הברית פיט סמפראס
צרפת סדריק פיולין
6–4, 6–2, 6–4
1998
ארצות הברית פיט סמפראס
קרואטיה גוראן איוואנישביץ'
6–7(2–7) , 7–6(11–9) , 6–4, 3–6, 6–2
1999
ארצות הברית פיט סמפראס
ארצות הברית אנדרה אגאסי
6–3, 6–4, 7–5
2000
ארצות הברית פיט סמפראס
אוסטרליה פטריק ראפטר
6–7(10–12) , 7–6(7–5) , 6–4, 6–2
2001
קרואטיה גוראן איוואנישביץ'
אוסטרליה פטריק ראפטר
6–3, 3–6, 6–3, 2–6, 9–7
2002
אוסטרליה לייטון יואיט
ארגנטינה דוד נלבנדיאן
6–1, 6–3, 6–2
2003
שווייץ רוג'ר פדרר
אוסטרליה מארק פיליפוסיס
7–6(7–5) , 6–2, 7–6(7–3)
2004
שווייץ רוג'ר פדרר
ארצות הברית אנדי רודיק
4–6, 7–5, 7–6(7–3) , 6–4
2005
שווייץ רוג'ר פדרר
ארצות הברית אנדי רודיק
6–2, 7–6(7–2) , 6–4
2006
שווייץ רוג'ר פדרר
ספרד רפאל נדאל
6–0, 7–6(7–5) , 6–7(2–7) , 6–3
2007
שווייץ רוג'ר פדרר
ספרד רפאל נדאל
7–6(9–7) , 4–6, 7–6(7–3) , 2–6, 6–2
2008
ספרד רפאל נדאל
שווייץ רוג'ר פדרר
6–4, 6–4, 6–7(5–7) , 6–7(8–10) , 9–7
2009
שווייץ רוג'ר פדרר
ארצות הברית אנדי רודיק
5–7, 7–6(8–6) , 7–6(7–5) , 3–6, 16–14
2010
ספרד רפאל נדאל
צ'כיה תומאש ברדיך
6–3, 7–5, 6–4
2011
סרביה נובאק ג'וקוביץ'
ספרד רפאל נדאל
6–4, 6–1, 1–6, 6–3
2012
שווייץ רוג'ר פדרר
בריטניה אנדי מארי
4–6, 7–5, 6–3, 6–4
2013
בריטניה אנדי מארי
סרביה נובאק ג'וקוביץ'
6–4, 7–5, 6–4
2014
סרביה נובאק ג'וקוביץ'
שווייץ רוג'ר פדרר
6–7(7–9) , 6–4, 7–6(7–4) , 5–7, 6–4
2015
סרביה נובאק ג'וקוביץ'
שווייץ רוג'ר פדרר
7–6(7–1) , 6–7(10–12) , 6–4, 6–3
2016
בריטניה אנדי מארי
קנדה מילוש ראוניץ'
6–4, 7–6(7–3) , 7–6(7–2)
2017
שווייץ רוג'ר פדרר
קרואטיה מרין צ'יליץ'
6–3, 6–1, 6–4
2018
סרביה נובאק ג'וקוביץ'
דרום אפריקה קווין אנדרסון
6–2, 6–2, 7–6(7–3)
2019
סרביה נובאק ג'וקוביץ'
שווייץ רוג'ר פדרר
7–6(7–5) , 1–6, 7–6(7–4) , 4–6, 13–12(7–3)
2020
התחרות בוטלה עקב מגפת הקורונה
2021
סרביה נובאק ג'וקוביץ'
איטליה מתאו ברטיני
6–7(4–7) , 6–4, 6–4, 6–3
2022
סרביה נובאק ג'וקוביץ'
אוסטרליה ניק קיריוס
4–6, 6–3, 6–4, 7–6(7–3)
2023
ספרד קרלוס אלקרס
סרביה נובאק ג'וקוביץ'
1–6, 7–6(8–6) , 6–1, 3–6, 6–4
2024
ספרד קרלוס אלקרס
סרביה נובאק ג'וקוביץ'
6–2, 6–2, 7–6(7–4) [ 3]
זכיות לפי שחקן
רשימת הזוכים עד 2008 במוזיאון הטניס של וימבלדון.
להלן השחקנים שזכו לפחות פעמיים:
שחקן
העידן הפתוח
העידן החובבני
סך הכל
שנים
שווייץ רוג'ר פדרר
8
0
8
2003 , 2004 , 2005 , 2006 , 2007 , 2009 , 2012 , 2017
סרביה נובאק ג'וקוביץ'
7
0
7
2011 , 2014 , 2015 , 2018 , 2019 , 2021 , 2022
בריטניה וויליאם רנשו
0
7
7
1881 , 1882 , 1883 , 1884 , 1885 , 1886 , 1889
ארצות הברית פיט סמפראס
7
0
7
1993 , 1994 , 1995 , 1997 , 1998 , 1999 , 2000
בריטניה לורנס דוהרטי
0
5
5
1902 , 1903 , 1904 , 1905 , 1906
שוודיה ביורן בורג
5
0
5
1976 , 1977 , 1978 , 1979 , 1980
בריטניה רג'ינלד דוהרטי
0
4
4
1897 , 1898 , 1899 , 1900
ניו זילנד אנתוני וילדינג
0
4
4
1910 , 1911 , 1912 , 1913
אוסטרליה רוד לייבר
2
2
4
1961 , 1962 , 1968 , 1969
בריטניה וילפרד באדלי
0
3
3
1891 , 1892 , 1895
בריטניה ארתור גור
0
3
3
1901 , 1908 , 1909
ארצות הברית (48 כוכבים) ביל טילדן
0
3
3
1920 , 1921 , 1930
בריטניה פרד פרי
0
3
3
1934 , 1935 , 1936
אוסטרליה ג'ון ניוקומב
2
1
3
1967 , 1970 , 1971
ארצות הברית ג'ון מקנרו
3
0
3
1981 , 1983 , 1984
גרמניה בוריס בקר
3
0
3
1985 , 1986 , 1989
בריטניה ג'ון הארטלי
0
2
2
1879 , 1880
בריטניה ג'ושוע פים
0
2
2
1893 , 1894
אוסטרליה נורמן ברוקס
0
2
2
1907 , 1914
אוסטרליה ג'רלד פטרסון
0
2
2
1919 , 1922
צרפת ז'אן בורוטרה
0
2
2
1924 , 1926
צרפת רנה לקוסט
0
2
2
1925 , 1928
צרפת אנרי קושה
0
2
2
1927 , 1929
ארצות הברית (48 כוכבים) דון בדג'
0
2
2
1937 , 1938
אוסטרליה לו הואוד
0
2
2
1956 , 1957
אוסטרליה רוי אמרסון
0
2
2
1964 , 1965
ארצות הברית ג'ימי קונורס
2
0
2
1974 , 1982
שוודיה סטפן אדברג
2
0
2
1988 , 1990
ספרד רפאל נדאל
2
0
2
2008 , 2010
בריטניה אנדי מארי
2
0
2
2013 , 2016
ספרד קרלוס אלקרס
2
0
2
2023 , 2024
זכיות לפי מדינה
קישורים חיצוניים
הערות שוליים