שבועת שווא ושבועת שקר
מקרא | ספר שמות, פרק כ', פסוק ו'; ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י"ב |
---|---|
ספרי מניין המצוות |
ספר המצוות, לאו ס"א - לאו ס"ב ספר החינוך, מצווה ל' ומצווה רכ"ז |
לֹא תִשָּׂא הוא מצוות לא תעשה ביהדות והדיבר השלישי מבין עשרת הדיברות, האוסר על שְׁבוּעַת שָׁוְא. חז"ל מפרשים שהמצווה אוסרת על כל שימוש בשמו של אלוהים לבטלה. דוגמאות לשבועת שווא: להישבע על דבר שידוע לכל שאינו נכון, להישבע על דבר שידוע לכל שהוא נכון, להישבע לעשות דבר שאי אפשר לעשות אותו או להישבע לעבור על אחת ממצוות התורה.
איסור שְׁבוּעַת שֶׁקֶר הוא איסור להישבע על דבר ולא לקיים אותו.
מקור המצווה
[עריכת קוד מקור | עריכה]מקור איסור שבועת שווא הוא בדיבר השלישי מתוך עשרת הדיברות: ”לֹא תִשָּׂא אֶת-שֵׁם-ה' אֱלֹהֶיךָ, לַשָּׁוְא: כִּי לֹא יְנַקֶּה ה', אֵת אֲשֶׁר-יִשָּׂא אֶת-שְׁמוֹ לַשָּׁוְא” (ספר שמות, פרק כ', פסוק ו').
מקור איסור שבועת שקר הוא בספר ויקרא: ”וְלֹא-תִשָּׁבְעוּ בִשְׁמִי, לַשָּׁקֶר: וְחִלַּלְתָּ אֶת-שֵׁם אֱלֹהֶיךָ, אֲנִי ה'” (ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י"ב).
פרשנות מודרנית
[עריכת קוד מקור | עריכה]ההיסטוריון יובל נח הררי הציע בספרו 21 מחשבות על המאה ה-21 פרשנות מודרנית על הפסוק "לא תישא את שם ה' לשוא". לדעתו, ניתן להבין את הפסוק כהוראה לא לדבר או לפעול בשם אלוהים.[1]
דיני המצווה
[עריכת קוד מקור | עריכה]טעמי המצווה
[עריכת קוד מקור | עריכה]לפי ספר החינוך, הטעם לאיסורים אלו הוא לזכור את קיומו של האל ולא להתייחס אליו בקלות ראש ולהישבע בשמו לשווא, או להישבע בשמו ולא לקיים. לדעת בעל ספר החינוך, "שבועה" פירושו שאדם מחליט לקיים דבר ולא לשנות אותו לעד כמו שה' קיים לעד ולא משתנה, ולכן אסור לבטל שבועה בשום אופן, רק בגלל חולשותיהם של בני האדם התורה מתירה להתיר נדר על פי כללי התרת נדרים, אבל באופן אחר עדיין אסור.
העונש, לפי התורה, של אדם שנשבע שבועת שווא או שבועת שקר בכוונה (במזיד) הוא מלקות. אדם שנשבע לשווא בשוגג פטור לגמרי מעונש, אך אדם שנשבע לשקר בטעות חייב בקורבן עולה ויורד.
ראו גם
[עריכת קוד מקור | עריכה]לקריאה נוספת
[עריכת קוד מקור | עריכה]- ספר החינוך, מצווה ל' ומצווה רכ"ז
- ספר המצוות לרמב"ם – מצוות לא תעשה ס"א וס"ב.
- ספר המצוות, לאו ס"א – לאו ס"ב
קישורים חיצוניים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- מצוות לא תשא במאגר "אספלקריא"
הערות שוליים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- ^ יובל נח הררי, 21 מחשבות על המאה ה-21, פרק 13