מיאנמר
שגיאות פרמטריות בתבנית:מדינה
פרמטרים [ ראש המדינה, תמונת סמל, שמות מנהיגים, תמונת מפה, תמונת דגל, מנהיגים ] לא מופיעים בהגדרת התבנית
מוטו לאומי | אין | ||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
המנון לאומי | לעולם לא נוותר על מולדתנו מיאנמר | ||||||||||||||||
ממשל | |||||||||||||||||
משטר | דיקטטורה צבאית | ||||||||||||||||
ראש המדינה |
נשיא מיאנמר | ||||||||||||||||
נשיא מיאנמר | מינט סווי | ||||||||||||||||
ראש הרשות המבצעת |
State Administration Council | ||||||||||||||||
State Administration Council, יועצת המדינה של מיאנמר |
מין אונג הלינג | ||||||||||||||||
שפה רשמית | בורמזית | ||||||||||||||||
עיר בירה | נייפידאו [1] 19°17′N 96°20′E / 19.283°N 96.333°E | ||||||||||||||||
רשות מחוקקת |
אספת האיחוד | ||||||||||||||||
גאוגרפיה | |||||||||||||||||
יבשת | אסיה | ||||||||||||||||
העיר הגדולה ביותר | יאנגון (לשעבר "רנגון") | ||||||||||||||||
שטח יבשתי[2] | 676,578 קמ"ר (41 בעולם) | ||||||||||||||||
אחוז שטח המים | 3.06% | ||||||||||||||||
אזור זמן | UTC +6.5 | ||||||||||||||||
היסטוריה | |||||||||||||||||
הקמה | |||||||||||||||||
עצמאות - תאריך |
מהממלכה המאוחדת 4 בינואר 1948 | ||||||||||||||||
ישות קודמת |
בורמה הבריטית | ||||||||||||||||
דמוגרפיה | |||||||||||||||||
אוכלוסייה[3] (הערכה 1 באוגוסט 2024) | 54,997,048 נפש (27 בעולם) | ||||||||||||||||
צפיפות | 81.29 נפש לקמ"ר (130 בעולם) | ||||||||||||||||
| |||||||||||||||||
כלכלה | |||||||||||||||||
תמ"ג[4] (2023) | 64,815 מיליון $ (89 בעולם) | ||||||||||||||||
תמ"ג לנפש | 1,179$ (188 בעולם) | ||||||||||||||||
מדד הפיתוח האנושי[5] (2022) | 0.608 (144 בעולם) | ||||||||||||||||
מדד ג'יני |
30.7 (נכון ל־2017) | ||||||||||||||||
מטבע | צ'אט (MMK) | ||||||||||||||||
בנק מרכזי |
הבנק המרכזי של מיאנמר | ||||||||||||||||
שונות | |||||||||||||||||
חגים לאומיים |
יום העצמאות של מיאנמר | ||||||||||||||||
סיומת אינטרנט | mm | ||||||||||||||||
קידומת בין־לאומית | 95 | ||||||||||||||||
www | |||||||||||||||||
מיאנמר (שמה הרשמי מטעם הכת הצבאית השלטת הוא "הרפובליקה של איחוד מיאנמר") היא מדינה בדרום-מזרח אסיה, הגובלת בתאילנד, בלאוס, בהודו, ברפובליקה העממית של סין ובבנגלדש. עד 1989 היה שמה הרשמי בורמה, וזהו עדיין שמה הנפוץ בקהילה הבינלאומית.
שם המדינה
בבורמזית נקראת המדינה בכתב "מיאנמה" ( - Myanma) או בדיבור "במה" (
- Bama). שמה הזר הרשמי של המדינה היה "בורמה" עד 1989, אז שונה ל"מיאנמר". שינוי השם הוכר פורמלית על ידי ארגון האומות המאוחדות, אך לא על ידי הקהילה הבינלאומית. מדינות רבות, בהן ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה וקנדה אינן מכירות בשינוי השם, משום שאינן מכירות בממשל הצבאי שביצע את השינוי, ללא משאל עם. מדינות אחרות, בהן סין, גרמניה, הודו ויפן אימצו את השם הרשמי, מיאנמר.
כיום משתמשים אנשים רבים בשם מיאנמר, שמקורו בקיצור לשם הבורמזי Myanma Naingngandaw, ללא קשר לעמדתם ביחס לשלטון הצבאי. מנהיגת האופוזיציה בבורמה, אונג סן סו צ'י, מפלגתה ותומכיהם בעולם, עדיין מכנים את מדינתם בשמה ההיסטורי, בורמה. ההנחה היא שאם יעלו לשלטון (החונטה מונעת זאת בשיטות שונות מאז ניצחונה של סו צ'י בבחירות 1990), שמה הרשמי של המדינה ישונה בחזרה.
ב-21 באוקטובר 2010 הוכרז על דגל חדש למדינה ועל שינוי שמה לשם החדש: "הרפובליקה של איחוד מיאנמר".
היסטוריה
ערך מורחב – היסטוריה של מיאנמר
במהלך המאה ה-9 התרחשה הגירה המונית של קבוצת הבמר (בורמן) מגבול סין-טיבט לעמק האיראוואדי (Irrawaddy). הם הפכו לרוב השולט והקימו באזור ממלכה בודהיסטית. בשנת 1287 נפלה הממלכה בידי האימפריה המונגולית והתפוררה לסדרה של ממלכות קטנות. במהלך המאה ה-16 אוחדה בורמה מחדש תחת שלטון אחד. ב-1753 הפך המלך אלאונגפאיה את ראנגון (כיום "יאנגון") לבירת המדינה.
בורמה נכבשה על ידי האימפריה הבריטית ב-1886 בעקבות סכסוך בין בורמה לחברה בריטית בנוגע לתשלום מסים על ייצוא עץ טיק. הבריטים סיפחו את הממלכה להודו, והמלך ומשפחתו הוגלו להודו. האימפריה היפנית פלשה למדינה במהלך המערכה על בורמה במלחמת העולם השנייה, בשיתוף פעולה עם משתפי פעולה מקומיים, ובראשם אונג סן. לקראת סוף המלחמה, כאשר הבריטים פלשו וכבשו מחדש את בורמה, הפך אונג סן למנהיג התנועה לבורמה העצמאית, אך ב-1947 נרצחו הוא ואנשיו בראנגון.
ב-4 בינואר 1948 הפכה המדינה לריבונית, כ"איחוד בורמה", וראש הממשלה הראשון היה או נו, שניסה להנהיג בה משטר סוציאליסטי. ב-19 באפריל 1948 הצטרפה בורמה לאו"ם כחברה ה-58. השלטון הדמוקרטי הסתיים בשנת 1962, בהפיכה צבאית שהוביל הגנרל נה וין (Ne Win). וין שלט כמעט 26 שנה, תוך ביצוע רפורמות נוקשות.
בשנת 1988 החלו התקוממויות נגד הכת הצבאית, שכונו בשם "התקוממות 8888" (כיוון ששיאן היה ב-8 באוגוסט 1988). הפגנות הענק דוכאו באלימות רבה: לפי הערכות, כוחות הביטחון הרגו מפגינים בורמזים רבים, בהם ילדים ונזירים. אומדן ההרוגים נע בין כמה מאות עד 10,000. בספטמבר עלתה לשלטון כת צבאית חדשה, שהבטיחה כינון משטר דמוקרטי בבורמה, אך לא עמדה בהבטחתה. ב-1989 שינתה הכת את שם המדינה ל"מיאנמר" וחיזקה את אחיזת הברזל שלה בשלטון. מנהיגת האופוזיציה, שזכתה בבחירות 1990 שבוטלו, אונג סן סו צ'י (בתו של אונג סן), הושמה במעצר בית בו הוחזקה עד 2010.
ב-2 במאי 2008 פגעה במדינה הסופה ההרסנית ציקלון נארגיס. בסופה נהרגו לפי ההערכות יותר מ-130 אלף בני אדם. הסופה פגעה בבתי מגורים ותשתיות, ולפי הערכות האו"ם כמליון וחצי אנשים הושפעו ממנה באופן חמור. השלטונות במדינה ספגו ביקורת רבה כאשר מנעו גישה של כוחות סיוע ואספקה של מזון וציוד הומניטרי לאזורים הפגועים[6] [7].
ממשל ופוליטיקה
ראשיתו של המשטר הצבאי השולט במיאנמר כיום הוא בהפיכה הצבאית בראשות הגנרל נה וין (Ne Win) שסיימה את השלטון הדמוקרטי במדינה בשנת 1962. וין והקצונה הבכירה של הצבא שלטו במדינה כמשטר צבאי עד לשנת 1974. ב-1974 עברו לשלטון אזרחי לכאורה, והמשיכו לשלוט במדינה תוך קיום מערכת בחירות של מפלגה יחידה, מפלגת הפרוגרמה הסוציאליסטית של בורמה (BSPP). באמצעות מפלגה זו שלט וין בפועל במדינה עד 1988.
משנות השישים כבר התקיימו הפגנות נגד השלטון, מחאות לא אלימות שהובלו בעיקר על ידי סטודנטים. כל ההפגנות דוכאו בכוח על ידי השלטונות. המחאות הגיעו לשיאן בשנת 1988, כשחוסר שביעות הרצון מהשלטון הגיע לשיא בעקבות מצב כלכלי קשה ודיכוי פוליטי של כל אופוזיציה. הפגנות פרו-דמוקרטיות נרחבות פרצו ברחבי המדינה. כוחות הביטחון הגיבו ביד קשה, המונים נהרגו, נפגעו ונעצרו. הגנרל סאו מואנג תפס את השלטון וכונן את "מועצת המדינה להשבת החוק והסדר" (SLORC). מספר ההרוגים בהפגנות ובמעשי טבח שבוצעו בידי השלטון בסוף שנות השמונים עולה על עשרת אלפים על פי ארגוני זכויות אדם [8] . מרבית ההרוגים היו סטודנטים ונזירים בודהיסטים.
תחת שלטון SLORC שונה בשנת 1989 שמה הרשמי של המדינה מ"בורמה" ל"מיאנמר". הפעילה הדמוקרטית אונג סן סו צ'י הושמה במעצר בית, ובמקביל הוכנו תכניות לכינון בחירות, שיצאו לפועל בשנת 1990. בבחירות זכתה מפלגת "הליגה הלאומית למען הדמוקרטיה" (NLD), בראשותה של אונג סן סו צ'י, ביותר מ-80% מהמושבים בפרלמנט (392 מתוך 489 מושבים). בתגובה, הכריזו מפלגת SLORC והצבא על ביטול הבחירות. סן סו צ'י סירבה להצעת השלטון לאפשר לה לעזוב את המדינה, ונותרה במעצר בית, בבידוד ובניתוק ממשפחתה עד שחרורה בנובמבר 2010. היא דבקה בהתנגדות לא-אלימה ועל כך אף זכתה בפרס נובל לשלום (בשנת 1991).
בשנת 1992 פרש מואנג (מסיבות בריאותיות) והוחלף על ידי הגנרל טהאן שווה (Than Shwe). השם SLORC הוחלף ב-SPDC (מועצת המדינה לשלום ולפיתוח). שווה שימש ראש המדינה עד 2011, אז התפטר רשמית והוחלף על ידי המחליף שבחר לעצמו, תיין סיין (Thein Sein). ראש הממשלה מטעמו היה קהין ניונט (Khin Nyunt), וקציני צבא הם המחזיקים כמעט בכל משרדי הקבינט.
ב-15 באוגוסט 2007 החליטה ממשלת מיאנמר בפתאומיות להעלות את מחירי הדלק, דבר שגרר זעם בקרב הציבור ומחאות נגד הממשל מצד תנועות פרו-דמוקרטיות. נזירים בורמזים רבים נעשו מעורבים גם הם במחאות לאחר שכוחות מזוינים פיזרו בכוח אסיפה ב-5 בספטמבר ופצעו שלושה נזירים. ב-19 בספטמבר ערכו כ-2,000 נזירים צעדת מחאה בעיר סיטווה. מספר ימים לאחר מכן התקיימו צעדות נוספות בעיר רנגון ובמקומות נוספים. מחאות אלו נעשו יותר ויותר המוניות, הצבא פיזר את ההפגנות בתקיפות, בין השאר תוך שימוש בנשק חם, דבר שגרם להרוגים ופצועים. ב-28 בספטמבר נותקה מיאנמר מהאינטרנט ועיתונאים הוזהרו שלא לדווח על המחאות. בשנת 2012 הודיעה החונטה הצבאית השלטת בבורמה על ביטול מוחלט של חוקי הצנזורה למעט הפיקוח על סרטים[9]
יחסי חוץ
מדינות האיחוד האירופי, ארצות הברית ובעלות בריתה המערביות מגנות את השלטון הצבאי במיאנמר, ומטילות עליו סנקציות כלכליות שונות. לעומת זאת, סין והודו מחזרות אחר שלטון הגנרלים במטרה לזכות בהשפעה במדינה, שאותה הן רואות כמקור אסטרטגי לחומרי גלם שונים וכשותף בפתרון בעיות הגרילה בחבלי הגבול שבין המדינות. סין רואה במיאנמר גם שותפת סחר חשובה, עקב המוצא שהיא מאפשרת לה אל האוקיינוס ההודי. ישראל מקיימת קשרים עם השלטון הצבאי, ולה אף שגרירות ביאנגון (ראו יחסי ישראל-מיאנמר).
כלכלה
החקלאות היא הענף העיקרי במיאנמר, ממנו מתפרנסים כשני שלישים מהתושבים. שטחי החקלאות תופסים כשישית מאדמת המדינה. הגידול המרכזי הוא האורז שתופס כמחצית מהשטחים המעובדים במדינה ונפוץ בעיקר באזורי הדלתה העשירים במים. באזורים גבוהים ויבשים יותר משקים החקלאים את שדותיהם. גידולי היצוא הם בעיקר תה, קנה סוכר, בצל, שום וירקות אחרים. תושבי מיאנמר אוהבים מאוד דגים ומבכרים דגי בריכות על פני דגי ים, לכן נפוצות במדינה בריכות דגים בעוד שדיג החופים אינו מפותח. בנוסף לחקלאות קיימים במיאנמר גם תחומים אחרים ובתוכם המחצבים הרבים הנמצאים במיאנמר וגם עתודות נפט גדולות. בתחום התעשייה, רוב המפעלים הם לעיבוד מזון, עץ ומחצבים.
תיירות
באגאן (לשעבר פאגאן), היא יעד התיירות החשוב ביותר בבורמה. העיר נמצאת על גדות נהר אירוואדי, כ-500 קילומטרים צפונית מיאנגון וכ-193 ק"מ דרומית למנדליי. הייתה זו עיר הבירה הראשונה של האימפריה הבורמזית וכיום היא אחד האתרים ההיסטוריים העשירים בדרום-מזרח אסיה.
באגאן נוסדה בשנת 107, אך לשיא חשיבותה הגיעה בימי שלטון המלך אנווארטה ב-1057 ועד חורבנה במהלך המאות ה-12 וה-13. בבאגאן נמצא אוסף בן למעלה מ-40 קמ"ר של פגודות, סטופות ומקדשים עתיקים, שבהם יותר מאלפיים פגודות שנותרו כמעט בשלמותן.
קישורים חיצוניים
- מיאנמר, תקציר ונתונים סטטיסטיים באתר ספר העובדות על מדינות העולם של ה-CIA (באנגלית)
- מיאנמר - טיולים, מסלולי טיול, מידע כללי וקישורים מומלצים
יותם פלדמן, דם על רצפת המנזר, באתר הארץ, 11.10.07
- כבר לא מצורעת. העולם מריח דמוקרטיה במיאנמר באתר ynet.
הערות שוליים
- ^ בחודש אפריל 2006 הבירה של המדינה הוחלפה מיאנגון לנייפידאו.
- ^ דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
- ^ אומדן ל-1 ביולי 2024 על פי הערכת אוכלוסייה של האו"ם משנת 2022, עם אקסטרפולציה ל-1 באוגוסט 2024
- ^ דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
- ^ מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
- ^ תסכול מהגישה המוגבלת לקורבנות הציקלון (חדשות האו"ם) (אנגלית)
- ^ נציג האו"ם באזור מצטרף לקריאה לגישה דחופה למיאנמר (חדשות האו"ם) (אנגלית)
- ^ מיאנמר באתר Global Issues
- ^ [www.haaretz.co.il/news/world/1.1805320 כתבה באתר "הארץ" אודות הסרת הצנזורה]