Otto Braun: Forskjell mellom sideversjoner
Linje 12: | Linje 12: | ||
Under [[Første verdenskrig]] støttet han den ''[[Burgfriedenspolitik]]'' som SPDs flertall gikk inn for. Hans eneste barn døde under krigen; hans sønn hadde meldt seg til militærtjenese og døde av [[difteri]] i 1915.<ref name=Bio/> |
Under [[Første verdenskrig]] støttet han den ''[[Burgfriedenspolitik]]'' som SPDs flertall gikk inn for. Hans eneste barn døde under krigen; hans sønn hadde meldt seg til militærtjenese og døde av [[difteri]] i 1915.<ref name=Bio/> |
||
Etter [[novemberrevolusjonen]] inngikk han som jordbruksminister i den preussiske regjering som i november 1918 ble dannet med sosialdemokraten [[Paul Hirsch]] som ministerpresident. I 1919 ble han valgt til [[Weimarforfatningen|den grunnlovsgivende forsamlingen]] som møttes i [[Weimar]]. Han beholdt sin post som |
Etter [[novemberrevolusjonen]] inngikk han som jordbruksminister i den preussiske regjering som i november 1918 ble dannet med sosialdemokraten [[Paul Hirsch]] som ministerpresident. I 1919 ble han valgt til [[Weimarforfatningen|den grunnlovsgivende forsamlingen]] som møttes i [[Weimar]]. Han beholdt sin post som jordbruksminister til han i mars 1920 etterfulgte Hirsch, etter at dennes stilling var blitt undergravd av [[Kappkuppet]]. |
||
===Ministerpresident=== |
===Ministerpresident=== |
Sideversjonen fra 11. nov. 2018 kl. 16:57
- Se egen artikkel for forfatteren Otto Braun (1900–1974)
Otto Braun | |||
---|---|---|---|
Født | 28. jan. 1872[1][2][3][4] Königsberg[5] | ||
Død | 14. des. 1955 Locarno[6] | ||
Beskjeftigelse | Politiker, forlegger | ||
Embete |
| ||
Parti | Sozialdemokratische Partei Deutschlands | ||
Nasjonalitet | Tyskland | ||
Signatur | |||
Otto Braun (født 28. januar 1872 i Königsberg i Preussen, død 14. desember 1955 i Locarno i Sveits) var en tysk politiker (SPD), som var ministerpresident i Preussen,en posisjon han hadde nesten sammenhengende fra 1920 til 1932. Han var også SPDs presidentkandidat i 1925.
Liv og virke
Bakgrunn
Otto Braun var sønn av en arbeidstaker som hadde begynte som selvstendig skomakermester til ansatt banevakt ved jernbanen. Otto ble etter heller kort skolegang typograf av yrke.
Politiker
Otto Braun ble leder av det sosialdemokratiske partiet i Königsberg i Østpreussen. Han vant snart en bemerket stilling innen sitt eget parti, og ble innvalgt i den prøyssiske landdagen, parlamentets underhus, i 1913.[7]
Under Første verdenskrig støttet han den Burgfriedenspolitik som SPDs flertall gikk inn for. Hans eneste barn døde under krigen; hans sønn hadde meldt seg til militærtjenese og døde av difteri i 1915.[7]
Etter novemberrevolusjonen inngikk han som jordbruksminister i den preussiske regjering som i november 1918 ble dannet med sosialdemokraten Paul Hirsch som ministerpresident. I 1919 ble han valgt til den grunnlovsgivende forsamlingen som møttes i Weimar. Han beholdt sin post som jordbruksminister til han i mars 1920 etterfulgte Hirsch, etter at dennes stilling var blitt undergravd av Kappkuppet.
Ministerpresident
Brauns regjering fikk sin parlamentariske støtte av samme venstrekoalisjon som siden 1919 hadde oppebåret den avgående preussiske regjering, bestående for det meste av av samme personer og med stort sett samme politikk. Etter at oppgaven å gi Preussen en ny, demokratisk forfatning var blitt løst, ble den preussiske landsforsamling oppløst.
Otto Braun var også SPDs presidentkandidat i 1925.
Da valgene i februar 1921 gav landdagen en mer borgerlig sammensetning, valgte denne til ministerpresident sentrumspolitikeren Adam Stegerwald. Men allerede i november samme år kom Braun imidlertid tilbake ministerpresident i en regjering sammensatt av fremskutte medlemmer av «den store koalisjon» (Zentum, liberalere og sosialdemokrater). Til tross for sosialdemokratenes tilbakegang ved de preussiske landdagsvalgene i 1924 og til tross for en langvarig regjeringskrise i sammenhang dermed, beholdtl Braun sin post, med et kort avbrudd for tiden 10. februar – 3. april 1925. Deutsche Volkspartei brøt seg imidlertid i 1925 ut av regjeringskoalisjonen, og også senrre ble regjeringen noe forandet. Brauns regjering utkjempet flere konflikter med riksregjeringen, som delvis var representert av andre politiske anskuelser. I de preussiske landdagsvalgene i mai 1928 beholdt Braun sin stilling.
I Weimarrepublikkens siste år var Brauns koalisjonsregjering i Preussen en av de sterkeste demokratiske bastionene. I motsetning til rikspolitikken, som var preget av kriser og hyppige regjeringsskifter, lyktes det Braun å skape en relativt stabil regjering i Preussen.
Etter regjeringsårene
Regjeringen ble avsatt ved et kupp i 1932 - Preussenschlag - , ledet av den nasjonale regjeringen under sentrumspolitikeren Franz von Papen. Braun forble imidlertid i opposisjon til den nye nasjonalt utpekte (ikke lokalt valgte) regjeringen i Preussen inntil Hitlers maktovertagelse i 1933.
Han fikk nyss om at Hitler konne tenke seg han arrestert, og kom seg unna; Brauns hustru Emilie var dødssyk, og han ledsaget henne til Ascona i Italia] den 4. april 1933, på nippet før han skulle blitt arrestert.[7] Han endte opp som emigrant til Sveits, hvor han døde i Locarno 22 år senere.
Etter annen verdenskrig oppfordret Braun fra sitt eksil de allierte til å gjeninnsette den lovlige prøyssiske regjeringen, men de allierte nektet på grunn av sine planer om etnisk rensning av tyskere fra store deler av Preussen.
Referanser
- ^ Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Otto-Braun, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
- ^ Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
- ^ Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000000735, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
- ^ Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id braun-otto[Hentet fra Wikidata]
- ^ Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
- ^ Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b c «15.12.1955: Otto Braun gestorben (German)». Friedrich Ebert Stiftung. Besøkt 14. juli 2015.