Eurovision Song Contest 1960
Eurovision Song Contest 1960 var den femte utgaven av Eurovision Song Contest, Den europeiske kringkastingsunions (EBU) årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen ble arrangert i Royal Festival Hall i London tirsdag 29. mars 1960. BBC produserte sendingen etter at Nederland, som vant Eurovision Song Contest 1959, takket nei til oppdraget. Katie Boyle var programleder.
Eurovision Song Contest 1960 | |
---|---|
Datoer | |
Finale: | 29. mars 1960 |
Vertskap | |
Sted: | |
Programleder: | Katie Boyle |
Sjefdirigent: | Eric Robinson |
Regi: | Innes Lloyd |
Produsent: | Harry Carlisle |
Kringkaster: | British Broadcasting Corporation (BBC) |
Deltakelse | |
Deltakere: | 13 |
Vinner: | «Tom Pillibi» Jacqueline Boyer |
Debuterte: | |
Tilbake: | |
Kart over deltakere Deltakere. Algerie er markert siden landet var en del av Frankrike frem til 1962. På samme måte var Grønland en del av Danmark. | |
Eurovision Song Contest | |
◄ 1959 |
Luxembourg var tilbake etter fraværet året før, mens Norge debuterte i konkurransen. Dermed steg deltakerantallet fra elleve til tretten, noe som var ny rekord.
Frankrike vant konkurransen for andre gang, denne gang med låten «Tom Pillibi», sunget av Jacqueline Boyer. Vertslandet Storbritannia endte på andreplass for andre år på rad, Monaco ble nummer tre, mens Tyskland og Norge delte fjerdeplassen. Norge var representert av Nora Brockstedt og Georg Elgaaens «Voi-voi». Fjerdeplassen er per 2023 fremdeles blant Norges beste resultater i konkurransen.
Bakgrunn
redigerSom vinner av Eurovision Song Contest 1959 var det Nederland som skulle ha arrangert konkurransen dette året. Nederland sa imidlertid fra seg arrangørjobben, siden de hadde vært vertsnasjon to år tidligere. EBU tilbød i stedet arrangementet til fjorårets sølvvinner, Storbritannia. BBC takket ja til oppdraget og la finalen til Royal Festival Hall i London tirsdag 29. mars 1960.[1]
Royal Festival Hall hadde rundt 2900 sitteplasser, og var med det den største Eurovision-arenaen til da. Dette var også første gang Storbritannia arrangerte en finale, og BBC har steppet inn som reserve-vert ytterligere fire ganger siden: i 1963 (for Frankrike), 1972 (for Monaco), 1974 (for Luxembourg) og 2023 (for Ukraina). Totalt har Storbritannia arrangert ni konkurranser – mer enn noe annet land.
Format
redigerHvert deltakerland deltok via en kringkaster som var medlem av EBU. Landene stilte med ett bidrag hver, og dette skulle fremføres av en solist eller en duo. Det var med andre ord ikke tillatt med flere enn to artister på scenen. Deltakerrekkefølgen ble avgjort ved loddtrekning som ble gjennomført av programleder Katie Boyle dagen før finalen.[2] Musikalske og tekniske prøver ble holdt 28. og 29. mars, foran direktesendingen om kvelden 29. mars.[3] Scenen var designet av Richard Levin.[3]
Vinneren ble kåret gjennom juryavstemning. Som de tre foregående årene hadde hvert land en jury med ti jurymedlemmer, der hvert jurymedlem ga ett poeng til sin favorittsang. Jurymedlemmene var nødt for å avgi stemme, og de kunne ikke stemme på sitt eget land.[1] Jurymedlemmene skulle være lekfolk, og ikke profesjonelle musikere, utgivere eller komponister. Nytt av året var at de nasjonale juryene fikk lytte til generalprøve-opptaket på forhånd før direktesendingen startet.[3][4]
Deltakende land og bidrag
redigerDeltakerantallet steg til rekordhøye tretten land. Blant deltakerne var Norge, som debuterte i Eurovision Song Contest – til tross for at NRK Fjernsynet fremdeles ikke hadde startet ordinære sendinger. Det skjedde først fem måneder senere.[5] NRK overførte finalen fra London direkte i radio, og som prøvesending i fjernsynet.[6] Erik Diesen var kommentator i begge medier.
Luxembourg vendte tilbake etter ett års pause, og for første gang med en sang på luxembourgsk. Sangen kom på sisteplass, men artisten Camillo Felgen fikk senere en suksessrik karriere som programleder i tv og radio.[1] Det samme gjorde nederlandske Rudi Carrell, som ble nest sist. Det østerrikske bidraget «Du hast mich so fasziniert» var skrevet av den da 80 år gamle operette-komponisten Robert Stolz. Sangen endte imidlertid bare på en syvendeplass.[1]
Oversikt over bidrag, artist, låtskrivere, tekstens språk og oversettelse på norsk. Tabellen er sortert i alfabetisk rekkefølge etter deltakerland.[7][8]
Land | Kringkaster | Artist | Sang | Komponist | Tekstforfatter | Språk | Norsk oversettelse |
---|---|---|---|---|---|---|---|
INR | Fud Leclerc | «Mon amour pour toi» | Jack Say | Robert Montal | Fransk | Min kjærlighet til deg | |
DR | Katy Bødtger | «Det var en yndig tid» | Vilfred Kjær | Sven Buemann | Dansk | Det var en vidunderlig tid | |
RTF | Jacqueline Boyer | «Tom Pillibi» | André Popp | Pierre Cour | Fransk | – | |
Rai | Renato Rascel | «Romantica» | Dino Verde | Renato Rascel | Italiensk | Romantisk | |
CLT | Camillo Felgen | «So laang we's du do bast» | Henri Moots, Jean Roderes | Henri Moots | Luxembourgsk | Så lenge du er her | |
TMC | François Deguelt | «Ce soir-là» | Hubert Giraud | Pierre Dorsey | Fransk | Den der kvelden | |
NTS | Rudi Carrell | «Wat een geluk» | Dick Schallies | Willy van Hemert | Nederlandsk | For en lykke | |
NRK | Nora Brockstedt | «Voi-voi» | Georg Elgaaen | Norsk | Hei, hei | ||
BBC | Bryan Johnson | «Looking High, High, High» | John Watson | Engelsk | Leter høyt, høyt, høyt | ||
SRG SSR | Anita Traversi | «Cielo e terra» | Mario Robbiani | Italiensk | Himmel og jord | ||
SR | Siw Malmkvist | «Alla andra får varann» | Ulf Källqvist | Åke Gerhard | Svensk | Alle andre får hverandre | |
HR for ARD | Wyn Hoop | «Bonne nuit ma chérie» | Franz Josef Breuer | Kurt Schwabach | Tysk | God natt, min kjære | |
ORF | Harry Winter | «Du hast mich so fasziniert» | Robert Stolz | Robert Gilbert | Tysk | Du fikk meg så fascinert |
Tilbakevendende artister
redigerArtist | Land | Deltok i | Merknader |
---|---|---|---|
Fud Leclerc | 1956 og 1958 | Sang i 1956 «Messieurs les noyés de la Seine», det ene av Belgias to bidrag dette året. |
Sendingen
redigerFinalen ble avholdt tirsdag 29. mars 1960 fra klokken 21.00–22.20 lokal tid (23.00–00.20 i Norge).[9][6] Sendingen ble ledet av den britiske tv-verten og skuespilleren Catherine «Katie» Boyle. Hun skulle senere lede konkurransen også i 1963, 1968 og 1974, og hun innehar rekorden som programleder for flest finaler.[9][10]
Boyle ønsket seere og publikummere velkommen før de ulike landenes kommentatorer tok over. Kommentaren til BBC-kommentator David Jacobs ble overført til de drøyt 2500 publikummerne i salen.[9][11] Etter at de tretten bidragene var fremført, kom Katie Boyle tilbake på scenen og satte umiddelbart i gang avstemningen uten noen form for pausenummer.
Avstemningen
redigerUtdypende artikkel: Tom Pillibi
Som årene før hadde hvert land en jury på ti medlemmer, der hvert medlem ga ett poeng til sin favorittsang. Juryen kunne ikke stemme på sitt eget lands bidrag. Landene stemte i motsatt rekkefølge av startrekkefølgen, slik ordningen var frem til 1963.
Avstemningen ble raskt en tett kamp mellom Frankrike og vertsnasjonen Storbritannia. Fra de siste juryene fikk Frankrike høye poeng og vant til slutt med 32 stemmer. Dette var Frankrikes andre seier i konkurransen, og Storbritannias andre sølvplassering. Monaco ble nummer tre, mens Norge og Tyskland delte fjerdeplassen. Sverige og Danmark endte på delt tiendeplass. De norske poengene ble lest opp av Kari Borg Mannsåker fra NRK Marienlyst i Oslo.
Det var opprinnelig planlagt at de tre beste sangene skulle fremføres på nytt etter avstemningen, slik det ble gjort i 1959. Dette ble imidlertid droppet av BBC, og kun vinnersangen fikk opptre på nytt.[9] Vinneren Jacqueline Boyer fikk overlevert en vase i sølv av fjorårsvinner Teddy Scholten. Dette var første gang at en fjorårsvinner overleverte seierstrofeet til den etterfølgende vinneren, noe som siden har blitt en tradisjon.[12]
Vinnersangen «Tom Pillibi» ble populær også utenfor Frankrike, og Jacqueline Boyer spilte den inn i tysk og engelsk versjon.[13] I tillegg ble sangen spilt inn av en rekke andre europeiske artister, blant dem britiske Julie Andrews, svenske Inger Berggren, spanske José Guardiola, norske Sølvi Wang, danske Katy Bødtger og nederlandske Willeke Alberti.[14]
Norge debuterer
redigerUtdypende artikkel: Melodi Grand Prix 1960
NRK startet opp med regulære tv-prøvesendinger i 1958 og var ivrige etter å delta i det gryende europeiske tv-samarbeidet. I desember 1959 gikk NRK ut i norske aviser og inviterte norske komponister til å sende inn bidrag til Melodi Grand Prix 1960.[15] Litt over 300 bidrag kom inn, og etter en semifinale 4. februar 1960 var seks av dem klare for den norske finalen i Store Studio lørdag 20. februar.[16][17] Den klare vinneren ble «Voi-voi», skrevet av Georg Elgaaen og sunget av Nora Brockstedt.[18]
Det daværende norske navnet på Eurovision Song Contest var Eurovisjonens sangkonkurranse og Melodi Grand Prix.[2] Det sistnevnte navnet var hentet fra danskenes nasjonale konkurranse, som igjen var inspirert av den internasjonale finalen, som de første årene ble kalt Eurovision Grand Prix.
Brockstedt og «Voi-voi»
redigerUtdypende artikkel: Voi-voi
Til den internasjonale finalen var det en liten norsk delegasjon som stilte i London. Nora Brockstedt og dirigent Øivind Bergh var på plass noen dager før finalen, mens komponist Georg Elgaaen og kommentator Erik Diesen ankom London samme dag. Debuten ble møtt med spenning – og norsk nøkternhet – idet Diesen kommenterte: «Jeg må si at her er det norske laget, Nora Brockstedt, Øivind Bergh, og selvfølgelig Georg Elgaaens melodi 'Voi-voi', i så fint selskap at vi nok skal være mer enn fornøyd med det man i sportsspråket ville kalle for en 'hederlig plassering'.»[2] Nora Brockstedt stilte på scenen i en samekofte-inspirert kjole med pelskrage. Sangen endte på en delt fjerdeplass, som per 2023 er Norges sjette beste plassering i konkurransen. «Voi-voi» ble også Brockstedts signaturlåt og en evergreen i norsk pophistorie.[19]
Poeng fra Norge
redigerKari Borg Mannsåker leste de norske stemmene. Den norske juryen besto av ti medlemmer med én stemme hver til fordeling. Fordelingen var slik:
Stemmer | Land |
---|---|
5 | |
2 | |
2 | |
1 |
Resultat
redigerStartrekkefølgen ble avgjort ved loddtrekning dagen før finalen. Under er deltakerlisten og resultatet:[20]
Startnr. | Land | Artist | Sang | Plass | Poeng |
---|---|---|---|---|---|
01 | Bryan Johnson | «Looking High, High, High» | 2 | 25 | |
02 | Siw Malmkvist | «Alla andra får varann» | 10 | 4 | |
03 | Camillo Felgen | «So laang we's du do bast» | 13 | 1 | |
04 | Katy Bødtger | «Det var en yndig tid» | 10 | 4 | |
05 | Fud Leclerc | «Mon amour pour toi» | 6 | 9 | |
06 | Nora Brockstedt | «Voi-voi» | 4 | 11 | |
07 | Harry Winter | «Du hast mich so fasziniert» | 7 | 6 | |
08 | François Deguelt | «Ce soir-là» | 3 | 15 | |
09 | Anita Traversi | «Cielo e terra» | 8 | 5 | |
10 | Rudi Carrell | «Wat een geluk» | 12 | 2 | |
11 | Wyn Hoop | «Bonne nuit ma chérie» | 4 | 11 | |
12 | Renato Rascel | «Romantica» | 8 | 5 | |
13 | Jacqueline Boyer | «Tom Pillibi» | 1 | 32 |
Poengtavle
redigerTavlen er ordnet i samme rekkefølge som landene stemte i.[21]
Deltakerland | Poenggivende land | Sum | Plass | ||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
2 | 1 | 5 | 4 | 1 | 3 | 2 | 1 | 5 | 1 | 25 | 2 | ||||
2 | 1 | 1 | 4 | 10 | |||||||||||
1 | 1 | 13 | |||||||||||||
2 | 1 | 1 | 4 | 10 | |||||||||||
3 | 1 | 1 | 4 | 9 | 6 | ||||||||||
1 | 1 | 4 | 1 | 1 | 2 | 1 | 11 | 4 | |||||||
1 | 1 | 2 | 2 | 6 | 7 | ||||||||||
3 | 7 | 1 | 2 | 1 | 1 | 15 | 3 | ||||||||
1 | 2 | 1 | 1 | 5 | 8 | ||||||||||
1 | 1 | 2 | 12 | ||||||||||||
4 | 2 | 2 | 2 | 1 | 11 | 4 | |||||||||
1 | 2 | 1 | 1 | 5 | 8 | ||||||||||
1 | 2 | 1 | 5 | 1 | 5 | 3 | 4 | 1 | 4 | 5 | 32 | 1 |
Dirigenter
redigerMens Eric Robinson var sjefdirigent, hadde flere av landene med sin egen dirigent. Under er en liste over deltakerlandenes dirigenter, listet etter startrekkefølgen.[22]
Land | Dirigent |
---|---|
Eric Robinson | |
Thore Ehrling | |
Eric Robinson | |
Kai Mortensen | |
Henri Segers | |
Øivind Bergh | |
Robert Stolz | |
Raymond Lefèvre | |
Cédric Dumont | |
Dolf van der Linden | |
Franz Josef Breuer | |
Franck Pourcel | |
Cinico Angelini |
Kommentatorer og poengopplesere
redigerPoengopplesere
redigerHvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng over telefon på engelsk eller fransk. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen.[23]
Frankrike – Armand Lanoux
Italia – Enzo Tortora[24]
Tyskland – Hans-Joachim Rauschenbach
Nederland – Siebe van der Zee[25]
Sveits – Boris Acquadro
Monaco – Ukjent
Østerrike – Emil Kollpacher
Norge – Kari Borg Mannsåker[26]
Belgia – Arlette Vincent
Danmark – Svend Pedersen
Luxembourg – Ukjent
Sverige – Tage Danielsson[11]
Storbritannia – Nick Burrell-Davis[9]
Kommentatorer og sendinger
redigerFjorten land kringkastet finalen: deltakerlandene samt Finland, som debuterte i konkurransen året etter. Oversikt over kommentatorer og poengopplesere i Eurovision Song Contest 1960:[23]
Land | Kringkaster | Kanal | Kommentator | Kilde |
---|---|---|---|---|
INR | INR | Georges Désir | [9][27] | |
NIR | NIR TV | Nic Bal | [28] | |
DR | Danmarks Radio TV | Sejr Volmer-Sørensen | [29] | |
Program 2 | ||||
RTF | RTF Télévision | Pierre Tchernia | [9][30] | |
Rai | Programma Nazionale | Giorgio Porro | [31][32][30] | |
Secondo Programma | ||||
CLT | Télé-Luxembourg | Brukte Frankrikes kommentator | [33] | |
TMC | Télé Monte-Carlo | Brukte Frankrikes kommentator | [34] | |
NTS | NTS | Piet te Nuyl | [27][35] | |
Hilversum 2 | ||||
NRK | NRK Fjernsynet | Erik Diesen | [36][37][6] | |
NRK Radio | ||||
BBC | BBC Television Service | David Jacobs | [38] | |
SF DRS | TV DRS | Theodor Haller | [30][39] | |
SR DRS | Radio Beromünster | |||
TSR | TSR | Georges Hardy | ||
RSR | Radio Sottens | Ukjent | ||
RTSI | TSI | Ukjent | ||
Radio Monte Ceneri | Ukjent | |||
Sveriges Radio | Sveriges Radio TV | Jan Gabrielsson | [11] | |
SR P2 | ||||
ARD | Deutsches Fernsehen | Wolf Mittler | [9][16] | |
ORF | ORF | Brukte Tysklands kommentator | [40] |
Kommentatorer og overføringer i ikke-deltakende land
redigerLand | Kringkaster | Kanal | Kommentator | Kilde |
---|---|---|---|---|
Yle | Suomen Televisio | Aarno Walli | [2][41] |
Referanser
rediger- ^ a b c d «London 1960». Eurovision.tv (engelsk). Den europeiske kringkastingsunion (EBU). Besøkt 4. mars 2022.
- ^ a b c d Erik Diesen (25. mars 1960). «NRKs lydspor fra Eurovision Song Contest 1960 – Erik Diesen». NRK/BBC/EBU via YouTube. Besøkt 7. juli 2022.
- ^ a b c Roxburgh, Gordon (2012). Songs for Europe: The United Kingdom at the Eurovision Song Contest. Vol. One: The 1950s and 1960s. Prestatyn, Wales, Storbritannia: Telos Publishing. s. 213–214. ISBN 978-1-84583-065-6.
- ^ Thorsson, Leif; Verhage, Martin (2006). Melodifestivalen genom tiderna: de svenska uttagningarna och internationella finalerna. Stockholm: Premium Publishing AB. s. 26–27. ISBN 91-89136-29-2.
- ^ Jon Annar Fordal (22. april 2009). «Fjernsynets historie». Norsk rikskringkasting. Arkivert fra originalen 13. august 2022. Besøkt 8. desember 2022.
- ^ a b c «Radio»
. Friheten. 29. mars 1960. s. 11. Besøkt 9. august 2023 – via Nasjonalbiblioteket.
- ^ «1960 – Diggiloo Thrush». www.diggiloo.net. Besøkt 14. desember 2022.
- ^ «Participants of London 1960». eurovision.tv. Den europeiske kringkastingsunion. Besøkt 14. desember 2022.
- ^ a b c d e f g h Roxburgh, Gordon (2012). Songs for Europe: The United Kingdom at the Eurovision Song Contest. Vol. One: The 1950s and 1960s. Prestatyn, Wales, Storbritannia: Telos Publishing. s. 213–214. ISBN 978-1-84583-065-6.
- ^ «Katie Boyle, iconic Eurovision Song Contest host, dies at 91». eurovision.tv (engelsk). 21. mars 2018. Arkivert fra originalen 22. mars 2018. Besøkt 8. desember 2022.
- ^ a b c Thorsson, Leif; Verhage, Martin (2006). Melodifestivalen genom tiderna: de svenska uttagningarna och internationella finalerna. Stockholm: Premium Publishing AB. s. 26–27. ISBN 91-89136-29-2.
- ^ O'Connor, John Kennedy (2010). The Eurovision Song Contest: The Official History (2. utg.). London: Carlton Books. s. 16–17, 216. ISBN 978-1-84732-521-1.
- ^ «Jacqueline Boyer – Tom Pillibi». Discogs. Besøkt 5. februar 2017.
- ^ «Tom Pillibi». austriancharts.at. Besøkt 5. februar 2017.
- ^ Hagelund (red.), Karl Emil (10. desember 1959). «Hvem lager den beste norske slageren?». Dagbladet. s. 6.
- ^ a b «Schlager-semifinalen kringkastes ikveld». Aftenposten. 4. februar 1960. s. 4. «Det var som kjent 303 melodier som ble innlevert i Norge»
- ^ Johnson, Geir (1986). Norge i Melodi Grand Prix. Oslo: Atheneum. s. 28. ISBN 8273341232.
- ^ «1960 – Oslo (arkivert side)». OGAE Norway. Arkivert fra originalen 5. august 2002. Besøkt 28. august 2016.
- ^ «Nora Brockstedt er død: – Hun etterlater seg en stor skatt». VG (norsk). 5. november 2015. Besøkt 20. juli 2017.
- ^ «Final of London 1960». Eurovision.tv (engelsk). Besøkt 7. juli 2022.
- ^ «Eurovision Song Contest 1960 – Scoreboard». eurovision.tv. Arkivert fra originalen 18. oktober 2017. Besøkt 9. august 2023.
- ^ «And the conductor is …». And the Conductor Is. Besøkt 23. april 2017.
- ^ a b «The Eurovision Song Contest (1960)». Internet Movie Database. Besøkt 20. juli 2017.
- ^ Abbate, Mauro (7. mai 2022). «Italia all'Eurovision Song Contest: tutti i numeri del nostro Paese nella kermesse europea» (italiensk). Notizie Musica. Arkivert fra originalen 9. juni 2022. Besøkt 1. juli 2022.
- ^ «Toch geen geluk voor Rudi». Nieuwe Leidsche Courant. 30. mars 1960. s. 7.
- ^ «Kari Borg Mannsåker». IMDb (engelsk). Besøkt 8. desember 2022.
- ^ a b «Programma's binnen- en buitenlandse zenders». De Telegraaf (nederlandsk). Delpher. 28. mars 1960. s. 7. Besøkt 8. desember 2022.
- ^ «Televisiekijkers voor U …». De Gazet van Aals (nederlandsk). Digitaal krantenarchief – Stadsarchief Aalst. 26. mars 1960. s. 2. Besøkt 8. desember 2022.
- ^ «Programoversigt – Program 2 / Fjernsyn – 29-03-1960» (PDF). DR sendeplan (dansk). Dansk Kulturarv. 29. mars 1960. Arkivert fra originalen 15. juni 2022. Besøkt 8. desember 2022.
- ^ a b c «Programmes des Émissions Suisses et Étrangères». Radio Je vois tout – télévision (fransk). Lausanne, Sveits: Héliographia SA: Scriptorium Digital Library. 24. mars 1960. s. 33–34, 43–44. Besøkt 8. desember 2022.
- ^ «I programmi TV e radio». La Stampa. La Stampa – Consultazione Archivio. 29. mars 1960. s. 4. Besøkt 8. desember 2022.
- ^ «Stasera alla TV – Oggi sul video». La Stampa. La Stampa – Consultazione Archivio. 20. mars 1960. s. 8. Besøkt 8. desember 2022.
- ^ «Télé-Luxembourg». Luxemburger Wort (fransk and tysk). viewer.eluxemburgensia.lu. 28. mars 1960. s. 6. Besøkt 8. desember 2022.
- ^ «François Deguelt – Monaco 1960». eurovision.tv (engelsk). Besøkt 8. desember 2022.
- ^ «Rudi Carell als tiende». Het Binnenhof (nederlandsk). Delpher. 28. mars 1960. Besøkt 8. desember 2022.
- ^ ODDM. (30. mars 1960). «TV». Drammens Tidende. Nasjonalbiblioteket. s. 11. Besøkt 3. september 2022.
- ^ «[NRK P1 1960.03.29 : programrapport]». NRK Radio – programrapport. Norsk rikskringkasting. Besøkt 8. desember 2022 – via Nasjonalbiblioteket.
- ^ «Eurovision Song Contest Grand Prix 1960». Radio Times. BBC Programme Index – genome.ch.bbc.co.uk. 27. mars 1960. Besøkt 8. desember 2022.
- ^ «TV». Radio Je vois tout – télévision (fransk). Lausanne, Sveits: Héliographia SA: Scriptorium Digital Library. 24. mars 1960. s. 22–23. Besøkt 8. desember 2022.
- ^ «Harry Winter – Austria Eurovision 1960». eurovision.tv (engelsk). Besøkt 8. desember 2022.
- ^ «Radio-ohjelma». Helsingin Sanomat. nakoislehti.hs.fi. 29. mars 1960. s. 37. Besøkt 8. desember 2022. (abonnement kreves).
Se også
redigerEksterne lenker
rediger- (en) Offisielt nettsted
- (en) Eurovision Song Contest 1960 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons