Papež Sergij IV.
Sergij IV. | |
---|---|
Papež Sergij IV., upodobljen v Baziliki sv. Pavla v Rimu | |
Izvoljen | julij 1009 (izvoljen) |
Začetek papeževanja | 31. julij 1009 (posvečen in umeščen) |
Konec papeževanja | 12. maj 1012 |
Predhodnik | Janez XVIII. |
Naslednik | Benedikt VIII. |
Redovi | |
Škofovsko posvečenje | 1004 |
Povzdignjen v kardinala | 1004 imenoval Janez XVIII. |
Položaj | 142. papež |
Osebni podatki | |
Rojstvo | Pietro Martino Buccaporci (latinsko Petrus Martinus Buccaporci) cca. 970 Rim |
Smrt | 12. maj 1012[1] Rim |
Pokopan | Bazilika svetega Janeza v Lateranu, Rim |
Narodnost | Italijan |
Vera | katoličan |
Starši | Peter (Pietro), čevljar Štefanija (Stephania) |
Prejšnji položaj |
|
Drugi papeži z imenom Sergij Catholic-hierarchy.org |
Papež Sergij IV. ((latinsko Papa Sergius Quartus) rojen kot Pietro Martino Buccaporci, je bil italijaski kardinal in papež, * okrog 970, Rim (Papeška država, Sveto rimsko cesarstvo), † 12. maj 1012, Rim (Papeška država, Sveto rimsko cesarstvo; danes: Italija)
Papež je bil od julija 1009 do svoje smrti, 12. maja 1012.
Življenjepis
[uredi | uredi kodo]Mladost
[uredi | uredi kodo]Rodil se je v Rimu, v četrti Pina kot Pietro Martino Buccaporci, (latinsko Petrus Martinus - Os ali Bucca Porci), kar prevajajo kot "Peter Martin - Svinjski rilec". Za poznejšega papeža dokaj čuden vzdevek se ga je prijel najbrž zaradi kake telesne hibe. Na splošno menijo, da se je rodil okrog 970. [2]. Njegov oče je bil ubožen čevljar, Rimljan Peter, a mati Štefanija (Stephania). Kot omenjeno, je imel za bodočega papeža kaj nenavaden vzdevek Os Porci oziroma Bucca Porci. Kmalu je postal škof Albana od 1004 kot naslednik Janeza XVIII. [3]
Papež
[uredi | uredi kodo]Za papeža je bil izvoljen julija, a posvečen in umeščen 31. julija 1009.
Sergij se je želel otresti prevelike odvisnosti od rimski vlastele in je iskal povezavo s kraljem – poznejšim svetorimskim cesarjem Henrikom II.; želel je z z njim poboljšati odnose in je imel pri tem tudi nekaj uspeha. [4] [5]
Zgodovinar in škof Thietmar [6] poroča, da se je papež Sergij želel otresti jarma patricija Janeza že takoj v začetku službe in da je zato navezal stike s kraljem Henrikom; le-ta pa je bil prezaposlen z utrjevanjem svoje oblasti in mu zato ni mogel izpolniti prošnje. [7]
Muslimanski kalif poruši Božji grob
[uredi | uredi kodo]Krščanstvo so hudo vznemirile novice z Bližnjega vzhoda, da je nestrpni egiptovski kalif Al Hakim – ki je postal kalif za ceno odpada od krščanstva – porušil 23. septembra 1009 Cerkev Božjega groba ter razdejal sam Božji grob v Jeruzalemu. Ta vandalizem je na zahodu sprožil dvojne posledice:
- Zaradi govoric, da so Židje nahujskali kalifa zoper kristjane, je izbruhnilo preganjanje Židov; v Rimu jih je papež Sergij le s težavo zaščitil.
- Okrepila pa se je pobožnost do Kristusovega Božjega groba in narasla so romanja tja prav kot odgovor na strašne novice. Papež Sergij IV. – če je ta bula pristna, je pozval kralje in vladarje Zahoda, naj preženejo Saracene iz Svete dežele; bil je pripravljen sam voditi odpravo za osvoboditev svetih krajev od nevernikov. V vsakem primeru drži, da je to nestrpno dejanje posejalo klico o potrebnosti križarskih vojn. [8]
Dela
[uredi | uredi kodo]- »Documenta Catholica Omnia« (v latinščini). Pridobljeno 6. decembra 2011.
Smrt in spomin
[uredi | uredi kodo]v Lateranu
Bil je pod vplivom rimske plemiške družine Krescencijev. Nenavaden splet okoliščin je hotel, da je umrl le nekaj dni po njegovi smrti, 18. maja 1012, tudi njegov zaščitnik Giovanni II. Crescenzio. Zato so nastale govorice, da so ga spravili s poti novi gospodarji Rima, tuskulanski (ali tuskulski) grofje. [9]
Smrt in pokop
[uredi | uredi kodo]Umrl je v Rimu 12. maja 1012. Sumijo, da je bil zastrupljen.
Pokopan je v Lateranu, kjer se je do danes ohranil njegov nagrobni napis v latinščini.
Nagrobni napis
[uredi | uredi kodo]Pokopan je bil blizu levega vhoda v Lateran, vendar je njegov grob uničil požar ali 1308 ali 1361; zoglenele ostanke so zbrali in pokopali v polyandrum blizu manjših vrat Bazilike; to je vhod blizu groba Inocenca III., na desni strani ladje. Cenotaf na desni strani glavne ladje od kiparja Borrominija obstaja, skupaj s svojo izvirno epitafno ploščo, ki se glasi:
QVISQVIS AD HEC TENDIS SVBLIMIA LIMINA LECTOR |
Kdorkoli si bralec, ki prihajaš do tega visokega praga |
Spomin
[uredi | uredi kodo]Benediktinci ga častijo kot svetnika.
Ocena
[uredi | uredi kodo]- Njegov poziv na križarsko vojno 1010, ko so muslimani razdejali Božji grob, se zdi verjeten. [4]
- Prizadevel si je zediniti italijanske državice, da bi skupaj izgnale muslimanske Arabce s Sicilije, kar je malo verjetno[12] [13]
- prizadeval si je lajšati bedo Rimljanov med hudo lakoto. [5]
Sklici
[uredi | uredi kodo]- ↑ http://www.treccani.it/enciclopedia/sergio-iv_%28Enciclopedia-dei-Papi%29/Sergio/
- ↑ »Catholic Encyclopedia«. New Advent. Pridobljeno 6. avgusta 2017.
- ↑ »Sergius IV«. Oxford index. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 9. avgusta 2017. Pridobljeno 7. avgusta 2017.
- ↑ 4,0 4,1 Georg Schwaiger. Päpste und Papsttum.. str. 167.
- ↑ 5,0 5,1 J. Laboa. La storia dei papi. str. 140.
- ↑ Thietmar Merseburški (975-1018) je bil škof v Merseburgu, zgodovinar in letopisec, čigar poročanje ima neprecenljivo zgodovinsko vrednost
- ↑ F. Chobot. A pápák története. str. 179.
- ↑ »Sergius IV - Peter Pig Mouth!«. Sts Martha and Mary Parish. Pridobljeno 7. avgusta 2017.
- ↑ F. Gligora. I papi. str. 115.
- ↑ »The Deaths of the Popes: Comprehensive Accounts, Including Funerals, Burial Places and Epitaphs from Wendy J. Reardon«. Mc Farland & Company. 2004. Pridobljeno 6. junija 2017.
- ↑ »Le date della storia: papa Sergio IV«. Continuitas. 12. maj 2012. Pridobljeno 9. avgusta 2017.
- ↑ Platynae historici Liber de vita Christi ac omnium pontificum (1-1474), v R.I.S.², III, 1, omenja G. Gaida, 1913-32, str. 179
- ↑ »Sergio IV di Antonio Sennis«. Enciclopedia dei Papi. 2000. Pridobljeno 10. avgusta 2017.
Glej tudi
[uredi | uredi kodo]Članek je del serije o |
Krščanstvu |
---|
Pregled |
Jezus Kristus |
Molitve |
Osebnosti |
Krščanske cerkve in sekte |
Zgodovina Cerkve |
Arhitektura |
Nadaljnje branje
[uredi | uredi kodo]- (latinsko)
- Ph. Jaffé-S. Löwenfeld: Regesta pontificum romanorum I. Lipsiae 1885.
- Liber pontificalis. L. Duchesne II, Paris 1892.
- (angleško)
- Gregorovius, Ferdinand (2010) [1895]. History of the City of Rome in the Middle Ages. New York: Cambridge University Press. ISBN 978-1-108-01502-8.
- Kelly, J. N. D.; Walsh, M. J. (2010) [1986]. Oxford Dictionary of Popes. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-929581-4.
- Mann, Horace Kinder (1906). The Lives of the Popes in the Early Middle Ages. Zv. Volume 5: The Popes In The Days of Feudal Anarchy, from Formosus to Damasus II, Part 2. London: Kegan Paul, Trench, Trubner & Co.
{{navedi knjigo}}
:|volume=
ima odvečno besedilo (pomoč) Popes in the Days of Feudal Anarchy, 891-999 (London 1910) - Gardner, Julian (1992), The Tomb and the Tiara, Oxford: Clarendon Press, ISBN 978-0-19-817510-0
- Mann, H. K. (2003), Tombs and Portraits of the Popes of the Middle Ages, Kessinger Publishing, ISBN 978-0-7661-2903-0
- Reardon, Wendy J. (2004), The Deaths of the Popes, Jefferson: McFarland & Company, Inc., Publishers, ISBN 978-0-7864-1527-4
- (nemško)
- Päpste und Papsttum. Herder Lexikon (=HLP). Redaktion: Bruno Steimar. Herder, Freiburg – Basel – Wien 2016.
- (italijansko)
- Francesco Gligora, Biagia Catanzaro, Edmondo Coccia: I papi della Chiesa. Da San Pietro a Francesco. Armando Editore, Roma 2013.
- Juan María Laboa: La storia dei papi. Tra il regno di Dio e le passioni terrene. Jaca Book, Milano 2007. (Historia de los Papas. Entre el reino de Dios y las pasiones terrenales. Iz španščine prevedli: Antonio Tombolini, Emanuela Villa, Anna Serralunga).
- Claudio Rendina: I papi – storia e segreti. Newton&Compton editori, Roma 2005. isbn=978-1-108-01502-8
- Gaetano Moroni (1845). Dizionario di erudizione storico-ecclesiastica da S. Pietro sino ai nostri giorni. Zv. 31. Venezia: Tipografia Emiliana. Pridobljeno 12. novembra 2015.
- Ferdinand Gregorovius (1900). Storia della città di Roma nel Medioevo. Zv. 2. Roma: Societa Editrice Nazionale. OCLC 14015483. Pridobljeno 12. novembra 2015.
- Lorenzo Cardella (1792). Memorie storiche de' cardinali della santa Romana chiesa. Zv. 1, tomo 1. Roma: Stamperia Pagliarini. Pridobljeno 20. novembra 2015.
- Louis Marie Olivier Duchesne (1892). Le Liber pontificalis (v francoščini). Zv. 2. Pariz: Ernest Thorin. Pridobljeno 23. novembra 2015.
- (madžarsko)
- Ferenc Chobot: A pápák története. Pátria, Rákospalota 1909.
Zunanje povezave
[uredi | uredi kodo]- (angleško)
- Catholic encyclopedia 1912, New Advent 2012 Pope Sergius IV
- Pope Sergius IV Pietro , OSB † Catholic Hierarchy
- Encyclopædia Britannica: Sergius IV pope
- Oxford index: Sergius IV Arhivirano 2017-08-09 na Wayback Machine.
- Sergius IV, Pope New Catholic Encyclopedia
- Sts Martha and Mary Parish Sergius IV - Peter Pig Mouth! Excerpted from "Popes Through the Ages" by Joseph Brusher, S.J.
- (italijansko)
- Continuitas: Le date della storia: papa Sergio IV
- Cathopedia: Papa Sergio IV
- Sergio IV di Antonio Sennis - Enciclopedia dei Papi (2000)
- Sergio IV papa di Mario Niccoli - Enciclopedia Italiana (1936)
- Sèrgio IV papa, Enciclopedie on line
- Sergio IV Dizionario di Storia (2011)
- (francosko)
Nazivi Rimskokatoliške cerkve | ||
---|---|---|
Predhodnik: Janez XVIII. |
Papež 1009–1012 |
Naslednik: Benedikt VIII. |
- Rojeni leta 970
- Umrli leta 1012
- Papeži
- Italijanski rimskokatoliški duhovniki
- Italijanski rimskokatoliški škofje
- Italijanski kardinali
- Italijanski papeži
- Papeštvo clunyjske obnove
- Papeži benediktinci
- Umrli v sluhu svetosti
- Umrli zaradi zastrupitve
- Umorjeni papeži
- Benediktinski svetniki
- Pokopani v Baziliki sv. Janeza v Lateranu, Rim
- Nadškofje v 11. stoletju
- Ljudje iz srednjeveškega Rima
- Italijani v 11. stoletju
- Papeži v 11. stoletju