Ђелато
Ђелато је смрзнути дезерт италијанског порекла. Занатски сладолед у Италији генерално садржи 6–10% масноће, што је мање од других стилова смрзнутих десерта.[1][2] Ђелато обично садржи 70% мање ваздуха и више укуса од других врста смрзнутих десерта, дајући му густину и богатство које га разликује од других сладоледа.[3][4]
Врста јела | смрзнути десерт |
---|---|
Место порекла | Сицилија |
Регије или држава | Италија |
Слична јела | сладолед |
|
Историја
уредиНа италијанском језику, ђелато је генеричка реч за сладолед, независно од стила, тако да се свака врста сладоледа на италијанском назива ђелато.[5] У енглеском језику, међутим, реч ђелато је почела да се користи за означавање специфичног стила сладоледа који потиче из италијанске занатске традиције.[6] Ово је слично речи чај, генеричкој речи за чај на више језика, која се на енглеском односила на специфичан стил чаја индијског порекла.
У свом модерном облику, сладолед у италијанском стилу је заслужан италијанском кувару Франческу Прокопију деи Колтелију који је крајем 1600-их отворио свој Кафе Процопе у Паризу и представио десерт у свом кафићу, стећи запаженост прво у Паризу, а затим у остатку Европа . Захваљујући свом сладоледу, Прокопио не само да је добио француско држављанство, већ је добио и ексклузивну краљевску дозволу коју је у то време издао краљ Луј XIV, чиме је постао једини произвођач смрзнутог десерта у краљевству.[7]
Током 1900-1950-их, различите иновације су олакшале аутоматску производњу сладоледа. Створена је Мотогелатиера, која је била прва аутоматска машина која је правила ђелато.[8] Друге иновације, као што је серијски замрзивач, олакшале су складиштење смрзнутих десерта као што је гелато.[8] Око 1940-их, Бруто Карпигиани је радио на стварању машина које би производњу сладоледа учиниле сигурнијом и лакшом.[9] Данас је Карпигиани један од највећих произвођача машина за сладолед. [9] Данас је ђелато познат широм света, а Италија је једина земља у којој је тржишни удео занатског сладоледа у односу на масовно произведен ђелато више од 55%.
Укуси
уредиТрадиционални укуси сладоледа састоје се од ваниле, чоколаде, лешника, бадема, пистаћа, крема и страћатела, односно fior di latte ђелато са комадићима чоколаде; fior di latte („млечни цвет“) је обичан, основни сладолед без укуса и без доданих јаја. Модернији укуси се састоје и од воћних укуса као што су малина, јагода, јабука, лимун, ананас и црна малина.
Производња
уредиПроцес се састоји од загревања састојака до 85 °C за пастеризацију. Затим се смањује на 5 °C и измешати до жељене текстуре. Хладни процес меша састојке и меша у замрзивач. У "спринт" процесу, млеко или вода се додаје у пакет састојака који се затим меша и меша.
Као и код других сладоледа, шећер у ђелату спречава да се чврсто замрзне тако што се везује за воду и омета нормално формирање кристала леда. Ово ствара мање кристале леда и резултира глатком текстуром ђелата. [10] Амерички комерцијални ђелати се обично заслађују сахарозом, декстрозом или инвертованим шећером.
Референце
уреди- ^ "Calorie e valori nutrizionali del gelato", Paginemediche
- ^ M.T. Wroblewski (6. 12. 2018). „Nutrition Facts on Gelato Compared to Ice Cream”. San Francisco Gate. Архивирано из оригинала 12. 06. 2018. г. Приступљено 20. 8. 2014.
- ^ Ferrari 2005, стр. 21
- ^ Poggioli, Sylvia (17. 6. 2013). „Italian University Spreads The 'Gelato Gospel'”. NPR. Приступљено 7. 7. 2016.
- ^ „Gelato in the Italian-English dictionary”. Cambridge Dictionary.
- ^ „Gelato in the English dictionary”. Cambridge Dictionary.
- ^ Stornello, Olga (1. 11. 2018). „Francesco Procopio dei Coltelli: the man who invented gelato” (на језику: енглески). Sicilian Post. Приступљено 8. 8. 2019.
- ^ а б „History”. Carpigiani Gelato Museum. Приступљено 3. 5. 2021.
- ^ а б „Taste the History of Gelato”. ITALY Magazine (на језику: енглески). Приступљено 2021-05-03.
- ^ Omran, A. Monem (јул 1974). „Kinetics of ice crystallization in sugar solutions and fruit juices”. AIChE Journal. 20 (4): 795—803. doi:10.1002/aic.690200422.
Литература
уреди- Ferrari, Luciano (2005). Gelato and Gourmet Frozen Desserts – A professional learning guide. Lulu.com. ISBN 978-1-4092-8850-3.