CS (іритант)
2-Хлоробензальмалононітрил | |
---|---|
Інші назви |
|
Ідентифікатори | |
Номер CAS | 2698-41-1 |
PubChem | 17604 |
Номер EINECS | 220-278-9 |
Номер EC | 220-278-9 |
Назва MeSH | D02.626.310 |
ChEBI | 188626 |
RTECS | OO3675000 |
SMILES | Clc1ccccc1\C=C(/C#N)C#N |
InChI | 1/C10H5ClN2/c11-10-4-2-1-3-9(10)5-8(6-12)7-13/h1-5H |
Властивості | |
Молекулярна формула | C10H5ClN2[1] |
Молярна маса | 188,6 г/моль[2] |
Зовнішній вигляд | білий кристалічний порошок |
Запах | гострий, подібний на перець |
Густина | 1,04 г/см3 |
Тпл | 93°C |
Ткип | 310°C |
Розчинність (вода) | мало розчинна у воді |
Розчинність | розчинна в ацетоні, гексані, бензолі, дихлорометані, тощо |
Тиск насиченої пари | 3.4×10−5 мм рт. ст. при 20 °C |
Небезпеки | |
ЛД50 | 52 г·хв/м3…61 г·хв/м3 |
ГГС піктограми | |
ГГС формулювання небезпек | Danger |
R-фрази | 302, 314, 330, 335, 372, 410 |
S-фрази | 260, 261, 264, 270, 271, 273, 280, 284, 301+312, 301+330+331, 303+361+353, 304+340, 305+351+338, 310, 312, 314, 320, 321, 330, 363, 391, 403+233, 405, 501 |
Якщо не зазначено інше, дані наведено для речовин у стандартному стані (за 25 °C, 100 кПа) | |
Інструкція з використання шаблону | |
Примітки картки |
CS (2-Хлоробензальмалононітрил) — бойова отруйна речовина подразнювальної дії.
Вперше синтезована Британськими науковцями Корсоном та Статоном (від ініціалів й утворена її назва — англ. Corson та англ. Stoughton) в 1928 році.
За нормальних умов — біла або світло-жовта речовина, помірно розчинна у воді, добре розчинна в ацетоні та бензолі[3]. Основний спосіб переведення у аерозольний стан — термічна сублімація[4].
Має такі хімічні назви:[4]
- Динітрил о-хлорбензиліденмалонової кислоти.
- Динітрил 2-хлорбензиліденмалонової кислоти.
- 2-Хлорбензиліденмалонодинітрил.
- о-Хлорбензальмалонодинітрил.
- 1,1-Диціан-2-(2-хлорфеніл)-етилен
- α-Ціан-β-(о-хлорфеніл)-акрилонітрил.
Властивості
Токсичність
Речовина CS має такі основні показники токсичності для «звичайної» людини (масою 70 кг), яка вдихає близько 15 літрів повітря на хвилину (тобто має легке фізичне навантаження):[5]
- Концентрація отруйної речовини на 1 м³ повітря за нормальних умов: 1 мд = 7,71 мг/м³ при 25 °C
- Летальна доза аерозолю або парів для 50 % піддослідної популяції. Летальну концентрацію ЛК50 можна обчислити поділивши значення ЛКτ50 на час дії агента в хвилинах:
- ЛКτ50(інгаляція): 52 г·хв/м³…61 г·хв/м³
- MEG (англ. Military exposure guidelines), або граничні значення згідно настанов для військових у розгорнутих частинах. Ці рівні обчислені для контактів протягом 1 години та поділені на три рівні залежно від загрози для здоров'я:
- Мінімальний (англ. negligible), постійна дія отруйної речовини вище цієї концентрації може призвести до легких, швидко мінливих наслідків на здоров'я людей, але не знизить боєздатність особового складу: 0,050 мг/м³.
- Значний (англ. significant), постійна дія отруйної речовини вище цієї концентрації може мати незворотні, тяжкі наслідки для здоров'я та призводити до зниження боєздатності особового складу, навіть знерухомлення окремих людей: 0,50 мг/м³,
- Тяжкий (англ. critical), постійна дія отруйної речовини вище цієї концентрації може становити загрозу життю та велику небезпеку для здоров'я окремих людей: 11 мг/м³
Рівні AEGL (англ. Acute Exposure Guideline Levels) визначають ризик від одноразової, неповторюваної співдії з отруйними речовинами розчиненими в повітрі, єдиний раз в житті. Вони обчислені для граничних рівнів у розрахунку на звичайне населення, їх використовують для оцінки небезпеки за надзвичайних подій. Для зарину граничні концентрації мають таке значення:[5]
Рівень загрози | Тривалість дії отруйного агента | ||
---|---|---|---|
1 година | 4 години | 8 годин | |
AEGL-1: концентрація в повітрі вище якої звичайна людина може відчувати помітний дискомфорт, подразнення, або певні асимптоматичні ефекти | |||
AEGL-2: концентрація в повітрі вище якої звичайна людина може відчувати незворотні або інші вагомі, тривалі наслідки для здоров'я, або послаблення здатності втікати від джерела зараження | 0,083 мг/м³ | 0,083 мг/м³ | 0,083 мг/м³ |
AEGL-3: концентрація в повітрі вище якої для звичайної людини наступає небезпека для здоров'я або загроза смерті | 11 мг/м³ | 1,5 мг/м³ | 1,5 мг/м³ |
Визначення
Наявність аерозолів CS у повітрі можна визначити індикаторними трубками ИТ-47 та ИТ-49. Проте, на заваді точному визначенню може стати наявність у повітрі речовин, що вступають в реакцію з реагентами всередині трубок. Зокрема, це може бути: синильна кислота, хлороціан, антраценовий дим, фосген та люїзит, пари хлороводню, хлор, металхлоридні дими[6].
Використання
Огляд
Власне сама речовина CS була винайдена американськими науковцями Беном Корсоном та Роджером Статоном в 1928 році. Однак, за нормальних умов це білий кристалічний порошок, непридатний до практичного використання.
Ситуація змінилась в 1956 році, коли Британські науковці знайшли спосіб ефективного перетворення речовини на придатний для практичного застосування аерозоль.
Протести 1989 в Тбілісі
Радянська армія застосувала спецзасіб — аерозольні гранати К-51 з речовиною CS під час розгону масових протестів 9 квітня 1989 року в Тбілісі. Вибух кількох гранат спричинив паніку, яка призвела до тисняви та майже чотирьох тисяч постраждалих, 543 потерпілих було госпіталізовано[7].
Бойове застосування
Слід зазначити, що застосування хімічних засобів боротьби з заворушеннями (зокрема, речовин сльозогінної дії до яких належить CS) «як засіб ведення війни» заборонено Конвенцією про хімічну зброю (стаття 1, пункт 5) та Женевським протоколом 1925 року[8].
Війна у В'єтнамі
Сполучені Штати ратифікували Женевський протокол 1925 року 22 січня 1975 року[9]. Таким чином, вони тривалий час були єдиною промислово розвиненою державою, що не ратифікувала цю угоду. Натомість, неофіційна політика передбачала, що Сполучені Штати не будуть першими застосовувати хімічну зброю у бойових діях.
Сухопутні війська США отримали на озброєння засоби з речовиною CS з 1958 року, на заміну засобам з речовиною CN. Армія Республіки В'єтнам стала отримувати такі засоби з 1962 року[10].
В листопаді 1964 року сльозогінні засоби було використано вперше, для розгону протестів буддиських монахів, відтоді почалось негласне застосування військовими АРВ сльозогінних засобів і проти бійців В'єтконгу[10].
В березні 1965 року американські морські піхотинці вперше стали таємно застосовувати сльозогінні речовини та гербіциди в бойових діях. Майже одразу про це стало відомо широкому загалу, що спричинило гучний скандал у світових ЗМІ (надто — в комуністичних)[10].
Скандал вдалось приборкати, в тому числі, завдяки виступам Президента США Ліндона Джонсона, який пояснив застосування сльозогінних боєприпасів тим, що вони начебто рятують життя (зокрема, не є летальними) та газові балончики легко доступні громадянам у США й такими засобами користується поліція проти власне самих громадян США для розгону масових заворушень[10].
У вересні 1965 року стався переломний момент у застосуванні сльзогінних газів, коли підрозділ морських піхотинців успішно застосував речовину CS аби примусити бійців В'єтконгу звільнити підземний комплекс разом з близько 400 цивільними. Цей випадок спонукав Об'єднаний комітет начальників штабів 3 листопада 1965 року надати дозвіл застосування речовин CS та CN. Відтоді американські військові застосовували речовину CS для зачистки підземних комплексів та фортифікацій, патрулями для відриву від переслідування, її розпилювали, аби завадити противнику доступ до певних ділянок місцевості[11].
Сльозогінні гази стали в нагоді й під час Тетського наступу для бойових дій в умовах міста: американські військові інтенсивно користувались ними аби примусити живу силу противника покинути свої укриття в забудові й потрапити під обстріл звичайної вогнепальної зброї[10].
Американські військові мали на озброєнні хімічні гранати M7A2 та M25A2. Також вони застосовували імпровізовані вибухові пристрої для розпорошення отруйної речовини, скидали контейнери з отруйною речовиною з вертольотів, тощо. При зачистці підземних тунелів отруйну речовину нагнітали під землю з господарських розпорошувачів гербіцидів «Mity Mite» (офіційно — M106)[11].
«Тунельні щури» мали звичайні протигази, які захищали їх від CS та диму від димових гранат, але не давали жодного захисту від чадного газу чи браку кисню в погано провітрюваних тісних тунелях[11].
Як потім зазначало Міністерство оборони США, використання нелетальних сльозогінних газів, аби примусити противника покинути безпечні укриття та опинитись в зоні ураження звичайної зброї, виявилось ефективним способом збільшити втрати у живій сили у нього, та зменшити втрати — у себе[10].
Та під впливом подій у Сполучених Штатах (масові протести, інциденти з загиблими, тощо), громадянської війни в Ємені (де єгипетські військові перейшли до застосування бойових отруйних речовин після нелетальних сльозогінних газів), суспільні настрої істотно змінились, аж поки 8 квітня 1975 року Президент Джеральд Форд видав указ 11850 яким було заборонене перше застосування речовин подразнювальної дії в бойових умовах за певними винятками. Перше застосування або застосування їх у відповідь залишилось можливим лише з дозволу Президента[9].
Російсько-українська війна
Попри заборону застосування отруйних речовин подразнювальної дії російські бойовики та російські військові неодноразово застосовували гранати К-51 (отруйна речовина — CS). Зокрема, під час боїв за термінали Донецького аеропорту в 2015 році. Тоді було неодноразово помічено застосування сльозогінної отруйної речовини проти українських захисників[12][13].
Сили оборони України неодноразово повідомляли про застосування цих хімічних гранат під час повномасштабного вторгнення з лютого 2022 року. Тепер вже росіяни скидали ці гранати на позиції українських військ з квадракоптерів[14][15].
Траплялись і випадки, коли українським військовим вдалось засобами радіоелектронної боротьби знешкодувати ворожі квадрокоптери, з хімічною гранатою для скидання на позиції українських захисників[16], відомі й випадки, коли безпілотники збивали[17].
Численні випадки із застосуванням отруйної речовини типу CS тяжкими пораненнями українських захисників і летальним випадком були зафіксовані наприкінці 2023 року в Запорізькій області[18].
9 грудня 2022 року під час засідання Постійної ради ОБСЄ у Відні Європейський Союз засудив застосування гранат із сльозогінним газом російськими військовими[19].
Станом на кінець грудня 2023 року від початку повномасштабного вторгнення Сили оборони України зафіксували 465 фактів застосування російськими військовими боєприпасів з отруйними хімічними речовинами. При чому, такі випадки стають дедалі частішими[20].
Зазвичай російські військові скидають з БПЛА ручні гранати, такі як К-51, РГР та ручна газова граната «Дрофа-ПМ»[20]. Були зафіксовані випадки застосування нових гранат РГ-Во, які могли бути споряджені речовиною CS[21].
Див. також
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: CS (іритант)
Примітки
- ↑ Williams KE. Detailed Facts About Tear Agent O-Chlorobenzylidene Malononitrile (CS)] (PDF). U.S. Army Center for Health Promotion and Preventive Medicine. Архів оригіналу (PDF) за 26 September 2007.
- ↑ Heinrich U (September 2000). Possible lethal effects of CS tear gas on Branch Davidians during the FBI raid on the Mount Carmel compound near Waco, Texas (PDF). Архів (PDF) оригіналу за 25 December 2014. Процитовано 23 September 2007.
- ↑ Ю. В. Шкатула, Ю. О. Міщенко., ред. (2016). Бойові отруйні речовини подразнювальної дії. Методичні вказівки до практичного заняття «Загальна характеристика хімічної зброї» з дисципліни «Військова токсикологія та радіологія». Сумський державний університет.
- ↑ а б Дядченко В. В. (2018). 7.5.1. Речовина CS. Бойові токсичні хімічні речовини. ISBN 978-617-7555-31-4.
- ↑ а б Ellison D. Hank (2022). C13-A009: o-Chlorobenzylmalononitrile (Agent CS). Handbook of Chemical and Biological Warfare Agents. Т. 2 (вид. 3rd). CRC Press. doi:10.4324/9781003230564.
- ↑ Дядченко В. В. (2018). 7.5.1. Речовина CS. Бойові токсичні хімічні речовини. с. 413—415. ISBN 978-617-7555-31-4.
- ↑ Дядченко В. В. (2018). 7.5.1. Речовина CS. Бойові токсичні хімічні речовини. ISBN 978-617-7555-31-4.
- ↑ McKenzie Sadeghi (6 червня 2020). Fact check: It's true tear gas is a chemical weapon banned in war. USA Today.
- ↑ а б F. Sidell, E. T. Takafuji, D. R. Franz, ред. (1997). 12. Riot Control Agents. Medical Aspects of Chemical and Biological Warfare. с. 308-309.
- ↑ а б в г д е Roger Eardley-Pryor (2014). Better to Cry than to Die? The Paradoxes of the tear gas in Vietnam era. У A. Johnson, J. R. Fleming (ред.). Toxic Airs. Body, Place, Planet in Historical Perspective. University of Pittsburgh Press. ISBN 9780822979524.
- ↑ а б в Gordon L Rottman, Chris Taylor, Alex Mallinson, Lee Ray (2006). Tackling the tunnels and fortifications. Viet Cong and NVA Tunnels and Fortifications of the Vietnam War. Fortress. Т. 48. Osprey.
- ↑ Бойовики застосували сльозогінний газ проти військових у Донецькому аеропорту – прес-центр АТО. 16 січня 2015.
- ↑ Поранені "кіборги" розповіли, як бойовики в аеропорту труїли їх небезпечним газом. ТСН. 20 січня 2015.
- ↑ Росіяни атакували позиції ЗСУ хімічною зброєю, — ОК «Південь», Фокус, 24 вересня
- ↑ Війська РФ скинули на позиції ЗСУ контейнери з отруйною речовиною — ОК «Південь». Радіо Свобода. 24 вересня 2022.
- ↑ росіяни застосовують гранати хімічної дії – Генштаб. Укрінформ. 12 жовтня 2022.
- ↑ Прикордонники захопили БПЛА з хімічною гранатою К-51 (укр.). Процитовано 26 березня 2023.
- ↑ Росіяни в Запорізькій області почали використовувати проти захисників бойовий отруйний газ, – CNN. Лівий Берег. 19 грудня 2023.
- ↑ Євросоюз засудив застосування росією газових гранат в Україні. Укрінформ. 9 грудня 2022.
- ↑ а б Росія завдала 465 хімічних атак по українських військових від початку вторгнення. Укрінформ. 27 грудня 2023.
- ↑ Військові рф 626 разів застосовували хімічну зброю в Україні з початку вторгнення. Армія INFORM. 13 січня 2024.
|