Едуар де Кастельно
Едуар де Кастельно | |
---|---|
Народився | 24 грудня 1851[2][3][…] Сент-Аффрик |
Помер | 19 березня 1944[1] (92 роки) Монтастрюк-ла-Консеєр |
Країна | |
Діяльність | військовослужбовець, політик |
Alma mater | Особлива військова школа Сен-Сір |
Знання мов | французька[2] |
Учасник | французько-прусська війна, Перша світова війна, Прикордонна битва, Біг до моря, Третя битва при Артуа і Друга світова війна |
Роки активності | з 1870 |
Посада | депутат Національної асамблеї Франції |
Військове звання | генерал армії[d], дивізійний генерал і генерал |
Партія | Republican Federationd |
Батько | Michel de Castelnaud |
Брати, сестри | Léonce de Castelnaud і Clément de Castelnaud |
Діти | Q122936987?, Xavier de Curières de Castelnaud і Q122937061? |
Нагороди | |
Едуар де Кастельно (фр. Noël Édouard Marie Joseph vicomte de Curières de Castelnau, Ноель-Жозеф-Марі-Едуард віконт де Кюр'єр де Кастельно; 24 грудня 1851, Сен-Африк, Авейрон, Гасконь, Друга Французька імперія — 18 березня 1944, Монтастрюк, Верхня Гаронна, Французька держава) — французький воєначальник Першої світової війни, дивізійний генерал (1912).
Народився у старовинній аристократичній католицькій родині депутата Національних зборів. Початкову освіту здобув у єзуїтському коледжі, із 1869 року служив у французькій армії.
У 1870 році закінчив Сен-Сірську військову школу, у званні другого лейтенанта брав участь у франко-прусській війні 1870-1871 років[5]. Після війни служив на штабних посадах, у 1880 році закінчив Академію Генерального штабу. Із 1893 року служив у Генеральному штабі Франції. Із 1896 року служив у Військовому міністерстві, із 1897 року — начальник 1-го бюро (організація та мобілізація армії) Військового міністерства.
У 1900 році був звинувачений військовим міністром генералом Андре у «клерикалізмі» та критиці республіканського ладу[6], після чого був звільнений з Військового міністерства і призначений на посаду командира 37-го піхотного полку і перебував на цій посаді до 1905 року. Із 1905 року — командир бригади, із 1909 року — командир дивізії. Із 1911 року — 1-й помічник начальника Генерального штабу, водночас із 1913 року — член Вищої військової ради. Як 1-й помічник начальника Генштабу працював під керівництвом генерала Жоффра, брав участь у підготовці плану дій Франції в майбутній війні з Німеччиною.
Із початком Першої світової війни — командувач 2-ї французької армії, яка налічувала 323,5 тисячі вояків і 800 гармат та розгорталася в Лотарингії. Армія Кастельно отримала наказ наступати на Саарбург, але зіткнулася із сильним опором 6-ї німецької армії принца Рупрехта і була змушена відійти на вихідні позиції[7]. У вересні 1914 року війська Кастельно відбив наступ німців і втримав за собою Нансі, чим забезпечив правий фланг французьких військ, які вели бої на Марні.
Із жовтня 1914 року — командувач французьких військ між Уазою та Соммою.
Із 16 червня 1915 року — командувач Центральною групою армій. На цій посаді керував невдалим наступом французьких військ у Шампані[7].
Із грудня 1915 по січень 1917 року — начальник штабу головнокомандувача арміями Півночі і Північного Сходу. На цій посаді брав участь у Верденській битві. Після відставки Жоффра знятий з посади. У лютому 1917 року брав участь у британо-французькій місії в Російську імперію та у Петроградській конференції. Після повернення з Петрограду був призначений командувачем Східної групи армій, яка тримала оборону між Еною та швейцарським кордоном і активної участі в боях не брала, на цій посаді перебував до кінця війни.
Із 1919 по 1923 рік — депутат Національних зборів Франції. Займався активною націоналістичною та католицькою діяльністю, через що в 1921 році французький уряд відмовився присвоїти йому звання маршала. Із 1924 року — голова Національної католицької федерації[8], пізніше був головою Патріотичної ліги, критикував політику уряду соціалістів Едуара Ерріо. Під час окупації Франції нацистами в роки Другої світової війни засудив діяльність режиму Віші та допомагав Руху Опору. Помер у місті Монтастрюк, де й був похований у родовому склепі.
Був нагороджений орденом Почесного легіону, Військовою медаллю, Пам'ятною медаллю за 1870-1871 роки та іншими нагородами Франції, британськими орденами Бані та Вікторї, польським орденом Virtuti Militari, російськими орденами Святого Олександра Невського, Святого Станіслава і Святої Анни, Медаллю за видатні заслуги (США).
- ↑ а б GeneaStar
- ↑ а б Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ Sycomore / Assemblée nationale
- ↑ база даних Léonore — ministère de la Culture.
- ↑ Olivier Forcade (dir.) (1999). Militaires en république, 1870-1962 les officiers, le pouvoir et la vie publique en France, actes du colloque international tenu au Palais du Luxembourg et à la Sorbonne les 4, 5 et 6 avril 1996. Histoire de la France aux XIXe et XXe siècles. Paris: Publications de la Sorbonne. p. 405. ISBN 978-2-85944-362-7. OCLC 890165236.
- ↑ Bibliothèque nationale de France, Revue Universelle, 1901, T1, N1, p. 1171.
- ↑ а б Patrick de Gmeline, Le Général de Castelnau (1851-1944). L'homme, le soldat, le chrétien, Janzé, Charles Hérissey Éditions, 2013, 244 p. ISBN 978-2-914417-48-8, OCLC 881255614.
- ↑ Corinne Bonafoux-Verrax, À la droite de Dieu : la Fédération nationale catholique, 1924-1944, Paris, Fayard, coll. « Nouvelles études contemporaines », 2004, 658 p. ISBN 978-2-213-61888-3, OCLC 255403274.
- Yves Gras, Castelnau, ou l'art de commander : 1851-1944 , Paris, Denoël, 1990, 466 p. ISBN 978-2-207-23673-4, OCLC 243447717.
- François Cochet (dir.) et Rémy Porte (dir.), Dictionnaire de la Grande Guerre 1914-1918, Paris, Robert Laffont, coll. «Inedit ; Bouquins», 2008, 1120 p. ISBN 978-2-221-10722-5, OCLC 265644254, «Castelnau, général Noël, Joseph, Édouard de Curières de (1851-1944)».
- Patrick de Gmeline, Le Général de Castelnau (1851-1944). L'homme, le soldat, le chrétien, Janzé, Charles Hérissey Éditions, 2013, 244 p. ISBN 978-2-914417-48-8, OCLC 881255614.
|
- Народились 24 грудня
- Народились 1851
- Померли 19 березня
- Померли 1944
- Нагороджені медаллю «За видатні заслуги» армії США
- Кавалери ордена Святого Олександра Невського
- Кавалери Воєнного хреста 1914—1918
- Кавалери Великого хреста ордена Святого Григорія Великого
- Нагороджені Великим Хрестом ордена Почесного легіону
- Великі офіцери ордена Почесного легіону
- Командори ордена Почесного легіону
- Офіцери ордена Почесного легіону
- Кавалери ордена Почесного легіону
- Французькі військовики Першої світової війни
- Французькі генерали