Егль
Егль | |||||
---|---|---|---|---|---|
фр. Aigle | |||||
| |||||
Країна | |||||
Кантон | |||||
| |||||
Номерний знак | VD | ||||
Офіційна мова | французька | ||||
Населення | |||||
- повне | 10 462 (31 грудня 2020) | ||||
Площа | |||||
- повна | 16.41 км² | ||||
Висота | |||||
- максимальна | 1051 м | ||||
- мінімальна | 380 м | ||||
Часовий пояс | UTC+1 і UTC+2 | ||||
Губернатор | Frédéric Borlozd | ||||
Вебсайт | aigle.ch | ||||
Код BFS | 5401 | ||||
| |||||
|
Егль (фр. Aigle, нім. Älen) — місто у Швейцарії, адміністративний центр округу Егль у кантоні Во[1].
В Еглі знаходиться резиденція Міжнародного союзу велосипедистів (World Cycling Centre (UCI)).
Місто розташоване на східному кордоні долини Рони на відстані[2] близько 80 км на південний захід від Берна, 36 км на південний схід від Лозанни, 13 км на південний схід від Монтре. Егль має площу[3] 16,4 км², з яких на 25,5% дозволяється будівництво (житлове та будівництво доріг), 33,9% використовуються в сільськогосподарських цілях, 37,2% зайнято лісами, 3,5% не є продуктивними (річки, льодовики або гори).
Район Егля був заселений ще в період бронзової доби. Від часів панування Стародавнього Риму тут збереглися руїни вілли, прикрашеної античними мозаїками; від раннього Середньовіччя — мережа поховань. У 1076 році імператор Священної Римської імперії Генріх IV передав район Егля Савойського дому. Власне Егль вперше письмово згадується в 1152 року (як Aleo). З кінця XI століття відомий дворянський рід Д'Егль (d'Aigle), який побудував тут замок. У XIII столітті права на Егль переходять до синьойорів де Сільон. У 1231 році граф Савойський Томас I дарує Еглю право проведення торгових ярмарків, в 1314 він отримує від графа Амадея V Савойського міське право. У Середньовіччі Егль відомий як багатий торговий центр на шляху з Італії до Франції. У 1475 році Егль був захоплений військами Берна, замок синьйорів де Сільон був узятий штурмом і спалений. У 1528 році в цій громаді була проведена Реформація. З 1798 по 1803 рік Егль входив до складу кантону Леман, потім перетвореного в кантон Во. У 1798 році він стає центром округу Егль. Берн ще все ж в 1814 році висував на Віденському конгресі претензії на Егль, проте безуспішно.
Зміни населення | |
---|---|
Рік | Населення |
1764 | 1431 |
1850 | 2296 |
1860 | 2582 |
1870 | 3273 |
1880 | 3319 |
1888 | 3540 |
1900 | 3897 |
1910 | 3972 |
1920 | 3840 |
1930 | 3912 |
1941 | 3918 |
1950 | 4271 |
1960 | 4381 |
1970 | 6532 |
1980 | 6233 |
1990 | 7825 |
2000 | 7955 |
Джерело[4][5] |
2019 року в місті мешкало 10 197 осіб[3] (+10,2% порівняно з 2010 роком), іноземців було 40,2%. Густота населення становила 621 осіб/км². За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 22,3% — особи молодші 20 років, 60,2% — особи у віці 20—64 років, 17,5% — особи у віці 65 років та старші. Було 4464 помешкань (у середньому 2,3 особи в помешканні). Із загальної кількості 6348 працюючих 308 було зайнятих в первинному секторі, 1404 — в обробній промисловості, 4636 — в галузі послуг.
80 % населення — франкошвейцарці, 3,5 % — португальці і ще 3,5 % — албанці.
Основною визначною пам'яткою міста є Замок Егль XV століття, де в даний час розташований музей виноробства[6]. Замок включений до списку об'єктів національної історичної спадщини Швейцарії[7].
Л'Егль, Франція — 1964
Бассерсдорф, Швейцарія — 1969
Тюбінген, Німеччина — 1973
-
замок Егль
-
Міжнародного союзу велосипедистів
- ↑ Amtliches Gemeindeverzeichnis der Schweiz. Bundesamt für Statistik. 01.05.2022. Процитовано 10 листопада 2022.(нім.)
- ↑ Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів
- ↑ а б Regionalporträts 2021: Kennzahlen aller Gemeinden. Bundesamt für Statistik. 26.03.2021. Процитовано 10 листопада 2022.(нім.)
- ↑ Егль німецькою, французькою та італійською // Історичний словник Швейцарії.
- ↑ Swiss Federal Statistical Office STAT-TAB Bevölkerungsentwicklung nach Region, 1850-2000 [Архівовано 30 вересня 2014 у Wayback Machine.] (нім.) доступ 29 січня 2011
- ↑ zurichguide.ru[недоступне посилання з Январь 2020]
- ↑ http://www.worlds.ru/europe/switzerland. Архів оригіналу за 11 вересня 2019. Процитовано 31 січня 2021.
* Эгль // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. (рос. дореф.)