Анан Паньярачун
Анан Паньярачун | |
---|---|
Народився | 9 серпня 1932 (92 роки) Бангкок, Таїланд |
Країна | |
Діяльність | дипломат, економіст, адвокат, банкір, політик |
Alma mater | Триніті-коледж (Кембридж), Далідж-колледжd і Bangkok Christian Colleged |
Знання мов | тайська[1] |
Заклад | ЮНІСЕФ |
Посада | Прем'єр-міністр Таїланду, ambassador of Thailand to Germanyd, Прем'єр-міністр Таїланду і посол |
Конфесія | буддизм |
Автограф | |
Нагороди | |
Анан Паньярачун[2][3] (тай. อานันท์ ปันยารชุน; 9 серпня 1932, Бангкок, Сіам) — таїландський дипломат і державний дія, посол Таїланду та прем'єр-міністр королівства у 1991—1992 роках.
Народився 9 серпня 1932 року в Бангкоці у заможній сім'ї Сарн Паньярачуна і його дружини Пруек Чотікасатьен, був дванадцятою дитиною. Отримав середню освіту в бангкокських школах Сурасак, Амнуайсілп і Християнському коледжі. У 1948 батьки послали сина для продовження освіти до Великої Британії. Анан закінчив старші класи в лондонському Далідж-коледжі, а в 1952 році вступив для отримання вищої економічної і юридичної освіти в престижний Трініті-коледж Кембриджського університету. Крім навчання, в обох коледжах активно займався спортом, був членом команд по сквошу і тенісу.
Закінчивши у 1955 році з відзнакою Трініті-коледж зі ступенем бакалавра гуманітарних наук повернувся на батьківщину, вступив на службу в Міністерство закордонних справ Таїланду. З 1958 по 1964 був секретарем міністра закордонних справ Таната Хомана.
У 1964 році був призначений першим секретарем і пізніше радником Постійного представництва Таїланду при ООН в Нью-Йорку, почавши тим самим кар'єру дипломата. У 1967 отримав вищий дипломатичний ранг посла і призначений виконувачем обов'язків глави постійного представництва Таїланду при ООН, за сумісництвом - послом Таїланду в Канаді (саме тоді у нього склалися хороші відносини з працівником військового аташату, майбутнім командувачем сухопутними військами, прем'єр-міністром і «сильною особистістю» країни Сучіндою Крапраюном). У 1972 отримав нове призначення на американському континенті, ставши послом королівства в США і за сумісництвом залишаючись постійним представником Таїланду в ООН.
Наприкінці 1975 року повернувся до Таїланду, де був з січня 1976 року призначений постійним секретарем Міністерства закордонних справ. Зіграв на цій посаді провідну роль в забезпеченні виведення військ США з Таїланду.
Незабаром він, проте, потрапляє під слідство за підозрою в комуністичних зв'язках, у зв'язку з «полюванням на відьом» після військового перевороту 1976, ймовірно, через повну свободу дій МЗС щодо нормалізації дипломатичних відносин між Таїландом і КНР, після чого він фактично відсторонюється від справ, хоча і залишається в ранзі посла[4]. Після того, як слідча група по цивільним службовцям зняла з нього усі звинувачення, Паньярачун був повернутий на дипломатичну службу і направлений послом у ФРН. Проте, в кінці 1978 року він йде з державної служби в бізнес[5].
Уже в 1979 році він стає віце-головою ради директорів Saha-Union Group і директором декількох її дочірніх підприємств (пізніше, в 1991, очоливши раду текстильного концерну), в 1984 році отримує посаду директора Сіамської комерційного банку (Siam Commercial Bank Public Co. Ltd .), а в 1989 - головою ради директорів Eastern Star Real Estate[6]. Крім безпосередньої участі в бізнесі, Анан Паньярачун продовжив діяльність в області розвитку і регулювання міждержавних економічних відносин, очоливши з 1982 року один з відділів АСЕАН.
23 лютого 1991 року стався військовий переворот. Як і в попередні тайські перевороти, військові сформували Національну миротворчу раду (NPKC) для управління країною. Щоб зміцнити свій імідж і завоювати довіру короля Пхуміпона, в якості тимчасового прем'єр-міністра 2 березня 1991 було призначено цивільну особу, в якості якого був обраний Анан Паньярачун[7][8]. В його уряд увійшли 35 службовців (із них 8 військових).
Незважаючи на висування військовими його на посаду, Паньярачун неодноразово висловлював свою незгоду з позицією військових і намагався проводити незалежну від них політику, сформувавши більшість свого уряду з технократів[9][10][11][12][13][14].
Під тиском військової хунти, в березні 1992 року після чергових виборів Паньярачуна змінив на посту прем'єра генерал Сучінда Крапраюн, який також став міністром. Його правління викликало масові протести, що зрештою вилилися в події, відомі як «кривавий травень 1992 року». 24 травня 1992 король Таїланду в прямому ефірі зажадав від Сучінди звільнити з ув'язнення арештованого мера Бангкока і 3500 заарештованих учасників мітингів, а самому подати у відставку.[15].
10 червня 1992 року, з подачі спікера парламенту Артит Урайрата, Паньярачун знову стає прем'єром[7], що було зустрінуте більшістю населення схвально і полегшенням. Через чотири дні Анан оголосив про формування свого кабінету, в який увійшли двадцять чоловік, які вже займали міністерські посади під час попереднього перебування на цій посаді. Основними завданнями нового уряду були відновлення економіки, організація вільних і справедливих виборів, а також нейтралізація генералітету. Закон, який дозволяв застосування військової сили проти демонстрантів, був скасований у кінця цього ж місяця, а ще місяць тому був знятий зі своїх посад ряд лідерів військової хунти.
23 вересня 1992 року, після проведених загальних виборів, Анана Паньярачуна змінив на посту лідер Демократичної партії Чуан Лікпай.
Після загальних виборів 1992 року і другий відставки з поста прем'єр-міністра Паньярачун повернувся в бізнес, продовживши керувати Saha-Union Group на посаді голови її ради директорів. Пішов з правління компанії в 2002 році.
З 1996 року є послом доброї волі ЮНІСЕФ в Таїланді.
- ↑ Identifiants et Référentiels — ABES, 2011.
- ↑ Группа высокого уровня предлагает пересмотреть фундаментальные основы деятельности ООН. Центр новостей ООН. 30 листопада 2004. Процитовано 30 листопада 2017.
- ↑ Кофи Аннан приветствовал рекомендации Группы высокого уровня. Центр новостей ООН. 2 грудня 2004. Процитовано 30 листопада 2017.
- ↑ David Murray; David Murray. Angels and Devils.
- ↑ Far Eastern Economic Review, 19 December 1991
- ↑ Biography. Anand Panyarachun. Архів оригіналу за 3 березня 2016. Процитовано 4 листопада 2016.
- ↑ а б History of Thai Prime Ministers (англ.). Secretariat of the Cabinet. 16 вересня 2014. Архів оригіналу за 14 серпня 2016. Процитовано 30 листопада 2017.
- ↑ Paul M. Handley; Paul M. Handley. The King Never Smiles.
- ↑ Bangkok Post, 3 March 1991
- ↑ Bangkok Post, 7 March 1991
- ↑ David van Praagh; David van Praagh. Thailand's Struggle for Democracy.
- ↑ Bangkok Post, 2 October 1991
- ↑ The Nation, 5 November 1991
- ↑ The Nation, 22 November 1991
- ↑ Куликов А. В. Таиланд: очерк политической истории Новейшего времени.
- Анана Паньярачуна
- Докладне перерахування ступенів кар'єри, державних (вітчизняних і зарубіжних) і громадських нагород і премій [Архівовано 19 березня 2018 у Wayback Machine.] на офіційному сайті
- Біографія Анана Паньярачуна [Архівовано 13 листопада 2018 у Wayback Machine.](англ.) на сайті Організації Об'єднаних Націй.
- Біографія Анана Паньярачуна [Архівовано 27 березня 2020 у Wayback Machine.](англ.) на сайті ЮНІСЕФ.
- «Эхо планеты» №10, 1991.
- Biography of Anand Panyarachun (англ.). ASEAN. 7 лютого 2004. Архів оригіналу за 20 листопада 2005. Процитовано 30 листопада 2017.
- Former Prime Minister of Thailand leads the fight against HIV/AIDS (англ.). UNICEF. 15 вересня 2003. Архів оригіналу за 27 березня 2020. Процитовано 30 листопада 2017.
- UNICEF recognizes Anand Panyarachun’s 20 years of dedication to children as UNICEF Thailand Goodwill Ambassador (англ.). UNICEF. 3 лютого 2016. Процитовано 30 листопада 2017.
- Thanet Aphornsuvan. The Search for Order: Constitutions and Human Rights in Thai Political History (PDF) (англ.). Thammasat University. Архів оригіналу (PDF) за 26 лютого 2008. Процитовано 30 листопада 2017.
|
- Народились 9 серпня
- Народились 1932
- Уродженці Бангкока
- Випускники Триніті-коледжу (Кембридж)
- Лицарі-командори ордена Британської імперії
- Кавалери ордена Вранішнього сонця 1 класу
- Великі офіцери ордена Корони
- Лауреати премії Рамона Магсайсая
- Прем'єр-міністри Таїланду
- Випускники Кембриджського університету
- Посли Таїланду в США
- Посли Таїланду в Канаді
- Посли Таїланду в ФРН
- Таїландські дипломати
- Постійні представники Таїланду при ООН
- Посли доброї волі ЮНІСЕФ