Готтлоб Бергер
Готтлоб Бергер | ||||
---|---|---|---|---|
нім. Gottlob Berger | ||||
Ім'я при народженні | нім. Gottlob Christian Berger | |||
Народився | 16 липня 1896[1][2] Герштеттен, Хайденхайм, Штутгарт, Баден-Вюртемберг | |||
Помер | 5 січня 1975[1][2] (78 років) Штутгарт, ФРН[3] | |||
Країна | ||||
Місце проживання | Герштеттен[4] Wankheimd[5] Берлін[6] | |||
Діяльність | педагог, Q1737057 | |||
Alma mater | professor seminaryd (1914)[7] | |||
Знання мов | німецька | |||
Заклад | Імперська армія Німеччини[7] | |||
Учасник | Друга світова війна[8], Slovak Republicd і Перша світова війна | |||
Членство | СА (30 червня 1933), СС[9], Citizens' Defensed (31 березня 1921) і Black Reichswehrd | |||
Роки активності | з 1914 | |||
Посада | депутат рейхстагу Третього рейхуd[4][10], Oberstudiendirektord[7] і Oberregierungsratd[11] | |||
Військове звання | обергруппенфюрер[12][13][4], лейтенант[d][7][4], оберфюрер[4], ротмістр, Гауптман[4], бригадефюрер[4] і Группенфюрер[4] | |||
Партія | Націонал-соціалістична робітнича партія Німеччини[9][14][5] і Націонал-соціалістична робітнича партія Німеччини[4][15] | |||
У шлюбі з | Maria Bergerd[4] | |||
Нагороди | ||||
Готтлоб Крістіан Бергер (нім. Gottlob Christian Berger; 16 липня 1896, Герштеттен, округ Гайденгайм, Вюртемберг — 5 січня 1975, там же) — один з керівників СС, начальник Головного управління СС (1 квітня 1940 року — 8 травня 1945 року), статс-секретар Імперського міністерства східних окупованих територій (20 серпня 1943 року — 20 січня 1945 року), командувач резервними військами і керівник служби у справах військовополонених в Німеччині 31 жовтня 1944 року — 8 травня 1945 року, начальник штабу німецького фольксштурма (25 вересня 1944 — 8 травня 1945), обергруппенфюрер СС (15 серпня 1940 року) і генерал військ СС (21 червня 1943 року), майор резерву (1939).
Народився в сім'ї теслі, власника лісопилки. По батьківській лінії походив з давнього ремісничого роду, а з материнської — з селянського роду. Після початку Першої світової війни добровольцем пішов на фронт. У серпні 1914 року вступив в 127-й піхотний полк, 6 листопада 1916 року був проведений в лейтенанти. З 1917 по червень 1918 року обіймав посаду ад'ютанта 3-го батальйону 476-го піхотного полку. Був чотири рази поранений, двічі — важко. 13 липня 1918 переведений обер-лейтенантом в 124-й полк. З квітня 1921 року служив у прикордонній охороні «Схід».
Після демобілізації працював учителем фізкультури народної школи, потім — директором реальної школи (до 1933 року). Брав активну участь в діяльності фрайкора. У 1923 році був заарештований за порушення громадського спокою і створення військових організацій. У листопаді 1922 року набрав НСДАП, після «Пивного путчу» покинув партію і вдруге вступив в неї 1 січня 1931 року (квиток № 426 875), тоді ж став членом СА. У 1924—1929 рр. був членом організації колишніх фронтовиків. У 1931 році призначений командиром 125-го штандарта СА, 15 жовтня 1932 року підвищений до оберфюрера СА. З листопада 1933 року — командир унтергруппи СА «Північний Вюртемберг». З 1 жовтня 1935 року — старший урядовий радник (оберрегірунгсрат) відділу освіти в Міністерстві культури Вюртемберга.
30 січня 1936 року вступив у СС (квиток № 275 991), відразу ж отримав чин оберфюрера СС і призначений начальником штабу оберабшніта СС «Південний Захід». З 25 лютого 1936 був референтом по спорту в штабі оберабшніта СС «Південний Захід». З 1 жовтня 1937 року — референт зі спортивних питань у Особистому штабі рейхсфюрера СС. З 1 липня 1938 року — начальник управління комплектування в складі Головного управління СС. 20 квітня 1939 року був проведений в бригадефюрери СС, а 20 квітня 1941 року — в групенфюрера СС. 26 вересня 1939 року рейхсфюрер СС Генріх Гіммлер доручив Бергеру сформувати на окупованих польських територіях «самооборону» з польських німців (фольксдойче).
З 1 квітня 1940 року і аж кінця війни очолював Головне управління СС (нім. SS Hauptamt; SSHA) — провідний орган управління СС (в тому числі кадри, право, адміністрація та ін.), Фактично будучи одним з головних керівників всієї системи СС. Організував широкомасштабну вербування добровольців у війська СС, не зупиняючись навіть перед залученням кримінальників. Серед своїх знайомих отримав кличку «Швабський герцог» (нім. Schwabenherzog). За своєю посадою був одним із заступників рейхсфюрера СС Генріха Гіммлера.
У 1941—1945 рр. Бергер одночасно складався офіцером зв'язку рейхсфюрера СС в Імперському міністерстві східних окупованих територій, в липні 1942 року став особистим представником рейхсфюрера СС в міністерстві. З 20 серпня 1943 року до 20 січня 1945 року був статс-секретарем і, відповідно, заступником рейхсміністра Альфреда Розенберга. У міністерстві очолював 1-й головний відділ (Політичний) (нім. Hauptabteilung I Politische) і носив чин міністеріальдіректора.
У 1942—1945 роках Бергер також одночасно був особистим представником Генріха Гіммлера в Імперському міністерстві пошт і начальником управління з охорони кореспонденції (за іншими даними керував паспортною службою міністерства). Крім цього з серпня 1943 року був депутатом Рейхстагу від Східного Дюссельдорфа.
31 серпня 1944 роки після початку Словацького національного повстання був призначений вищим керівником СС і поліції в Словаччині. Йому було доручено керувати придушенням повстання. Прибувши в Братиславу, Бергер заявив, що «необхідно наводити цвинтарний спокій після будь-якого повстання». На посаді вищого керівника СС і поліції в Словаччині Бергер перебував до 20 вересня 1944 року, коли був замінений Германом Гефле.
31 жовтня 1944 року призначений командувачем резервними військами і керівником всієї служби у справах військовополонених в Німеччині. Одночасно з 25 вересня 1944 року був начальником штабу німецького Фольксштурма. 8 травня 1945 року ув'язнений союзниками.
В якості обвинуваченого притягнутий до суду Американського військового трибуналу в Нюрнберзі по Справі «Вільгельмштрассе».
Хоча на суді був визнаний винним у знищенні євреїв і 11 квітня 1949 засуджений до 25 років тюремного ув'язнення, але 31 січня 1951 термін ув'язнення був скорочений до 10 років, а 16 грудня 1951 року Бергер був звільнений, провівши в ув'язненні трохи більше шести років.
Після виходу з в'язниці з 1952 року Бергер активно співпрацював з кобурзьким неонацистським журналом «Нація Європи» (нім. Nation Europa).
У Бергера та його дружини Крістіни було четверо дітей: Кріста, Вольф, Гельґарт і Фолькарт. Старший син Бергера, унтерштурмфюрер СС Вольф Бергер, командував взводом в 1-й роті «Лейбштандарт СС Адольф Гітлер» і загинув в бою 11 лютого 1943 року.
Бергер був найкращим другом Оскара Дірлевангера.
- Залізний хрест 2-го класу (26 листопада 1914)
- Штурмова медаль Іпра (26 листопада 1914)
- Золота вюртемберзька медаль «За Відвагу» (21 травня 1915)
- Лицарський хрест ордена «За військові заслуги» (Вюртемберг) (5 квітня 1918)
- Нагрудний знак «За поранення» в сріблі (18 червня 1918)
- Залізний хрест 1-го класу (11 серпня 1918)
- Лицарський хрест 1-го класу ордена Фрідріха з мечами (11 серпня 1918)
- Спортивний знак СА в золоті (15 грудня 1934)
- Почесний хрест ветерана війни з мечами (16 листопада 1935)
- Цивільний знак СС
- Почесна шпага рейхсфюрера СС (1936)
- Кільце «Мертва голова» (1936)
- Німецький Олімпійський знак 1-го класу (16 серпня 1936)
- Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938 року» з пряжкою із зображенням Празького граду
- Медаль «У пам'ять 22 березня 1939 року»
- Медаль «За вислугу років в НСДАП» у сріблі та бронзі
- Почесний знак «За турботу про німецький народ» 2-го класу
- Хрест Воєнних заслуг 2-го класу з мечами (11 січня 1940)
- Хрест Воєнних заслуг 1-го класу з мечами (1 липня 1940)
- Орден Хреста Свободи 1-го класу з мечами (Фінляндія) (10 вересня 1941)
- Медаль «За військову доблесть» (Румунія) (5 червня 1942)
- Командорський хрест 1-го класу ордена Білої Троянди з мечами і діамантами (Фінляндія) (26 серпня 1942)
- Великий хрест Ордена Заслуг зі Святою Угорською Короною і мечами (1 жовтня 1942)
- Золотий партійний знак НСДАП (30 січня 1943)
- Німецький хрест в сріблі (1 липня 1943)
- Лицар Великого хреста Ордена Корони короля Звоніміра з мечами і зіркою (Хорватія) (7 грудня 1943)
- Золотий почесний знак Гітлер'югенду (30 січня 1944)
- Застібка до Залізного хреста 2-го класу (15 вересня 1944)
- Застібка до Залізного хреста 1-го класу (18 вересня 1944)
- Орден Хреста Перемоги 1-го класу (Словаччина) (20 вересня 1944)
- Лицарський хрест Хреста Воєнних заслуг з мечами (26 вересня 1944)
- ↑ а б в SNAC — 2010.
- ↑ а б в Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ Deutsche Nationalbibliothek Record #118837419 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ а б в г д е ж и к л Landesarchiv Berlin — 1827.
- ↑ а б Hoffmann A. Der „maßlose Drang, eine Rolle zu spielen“: Gottlob Berger // Täter, Helfer, Trittbrettfahrer: NS-Belastete von der Ostalb / Hrsg.: W. Proske — 2010. — Vol. 1. — S. 25. — 295 с. — ISBN 978-3-86281-008-6
- ↑ Hoffmann A. Der „maßlose Drang, eine Rolle zu spielen“: Gottlob Berger // Täter, Helfer, Trittbrettfahrer: NS-Belastete von der Ostalb / Hrsg.: W. Proske — 2010. — Vol. 1. — S. 41. — 295 с. — ISBN 978-3-86281-008-6
- ↑ а б в г Hoffmann A. Der „maßlose Drang, eine Rolle zu spielen“: Gottlob Berger // Täter, Helfer, Trittbrettfahrer: NS-Belastete von der Ostalb / Hrsg.: W. Proske — 2010. — Vol. 1. — S. 22. — 295 с. — ISBN 978-3-86281-008-6
- ↑ Nuremberg Trials Project — 2016.
- ↑ а б Dienstaltersliste der Schutzstaffel der NSDAP, Stand vom 1. Dezember 1936 — 1936.
- ↑ Hoffmann A. Der „maßlose Drang, eine Rolle zu spielen“: Gottlob Berger // Täter, Helfer, Trittbrettfahrer: NS-Belastete von der Ostalb / Hrsg.: W. Proske — 2010. — Vol. 1. — S. 21–51. — 295 с. — ISBN 978-3-86281-008-6
- ↑ Landesarchiv Berlin — 1827. — С. 21.
- ↑ Nuremberg Trials Project — 2016.
- ↑ Hoffmann A. Der „maßlose Drang, eine Rolle zu spielen“: Gottlob Berger // Täter, Helfer, Trittbrettfahrer: NS-Belastete von der Ostalb / Hrsg.: W. Proske — 2010. — Vol. 1. — S. 35. — 295 с. — ISBN 978-3-86281-008-6
- ↑ Braunbuch: Kriegs- und Naziverbrecher in der Bundesrepublik: Staat, Wirtschaft, Armee, Verwaltung, Justiz, Wissenschaft — 1968.
- ↑ Hoffmann A. Der „maßlose Drang, eine Rolle zu spielen“: Gottlob Berger // Täter, Helfer, Trittbrettfahrer: NS-Belastete von der Ostalb / Hrsg.: W. Proske — 2010. — Vol. 1. — S. 24. — 295 с. — ISBN 978-3-86281-008-6
- Залесский К. А. Вожди и военачальники Третьего рейха: Биографический энциклопедический словарь.. — М.: «Вече», 2000. — С. 29–30. — 576 [16 илл.] с. — ISBN 5-7838-0550-5.
- Залесский К. НСДАП. Власть в Третьем рейхе. — М.: Эксмо, 2005. — С. 38-39. — 672 с. — ISBN 5-699-09780-5.
- Залесский К. СС. Охранные отряды НСДАП. — М.: Эксмо, 2004. — С. 50-51. — 658 с. — ISBN 5-699-06944-5.
- Залесский К. А. Кто был кто в Третьем рейхе: Биографический энциклопедический словарь. — М.: ООО «Издательство АСТ»: ООО «Издательство Астрель»., 2004. — С. 47-48. — 942 [2] с. — ISBN 5-17-015753-3 (ООО «Издательство АСТ»); ISBN 5-271-05091-2 (ООО «Издательство Астрель»).
- Beck, Earl R. (2013). Under the Bombs: The German Home Front, 1942–1945. Lexington, Kentucky: University Press of Kentucky. ISBN 978-0-8131-4370-5.
- Butler, Rupert (1990). Hitler's Death's Head Division: SS Totenkopf Division. Havertown, Pennsylvania: Pen and Sword. ISBN 978-1-4738-1513-1. Архів оригіналу за 11 серпня 2020. Процитовано 10 липня 2018.
- Bishop, Chris (2007). Waffen-SS Divisions, 1939–45. London, England: Amber Books. ISBN 978-1-905704-55-2.
- Fritz, Stephen (2004). Endkampf: Soldiers, Civilians, and the Death of the Third Reich. Lexington, Kentucky: University Press of Kentucky. ISBN 978-0-8131-7190-6 — через Questia.
- Heller, Kevin Jon (2011). The Nuremberg Military Tribunals and the Origins of International Criminal Law. Oxford, New York: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-162212-0. Архів оригіналу за 31 березня 2020. Процитовано 10 липня 2018.
- Keegan, John (1970). Waffen SS: The Asphalt Soldiers. London, England: Pan/Ballantine. ISBN 978-0-345-09768-2.
- Koehl, Robert Lewis (2004). The SS: A History 1919–1945. Stroud, England: Tempus. ISBN 978-0-7524-2559-7.
- Kroener, Bernard R.; Müller, Rolf-Dieter; Umbreit, Hans, ред. (2003), Germany and the Second World War, Volume 5 : Organization and Mobilization of the German Sphere of Power. Part II. Wartime Administration, Economy, and Manpower Resources 1942-1944/5, т. 5, Oxford: Oxford University Press, ISBN 978-0-19-820873-0
- Kübler, Robert (1984). Chef KGW: d. Kriegsgefangenenwesen unter Gottlob Berger [Chief KGW: German Prisoners of War Under Gottlob Berger] (German) . Lindhorst, West Germany: Askania Verlag. ISBN 978-3-921730-12-6.
- Lemke, Thomas (2011). Biopolitics: An Advanced Introduction. New York, New York: New York University Press. ISBN 978-0-8147-5241-8.
- Lumsden, Robin (2009). Himmler's SS: Loyal to the Death's Head. Stroud, England: History Press. ISBN 978-0-7524-9722-8. Архів оригіналу за 4 лютого 2022. Процитовано 10 липня 2018.
- Maguire, Peter H. (2013). Law and War: International Law and American History, Revised Edition. New York, New York: Columbia University Press. ISBN 978-0-231-51819-2. Архів оригіналу за 31 березня 2020. Процитовано 10 липня 2018.
- Malcolm, Noel (1994). Bosnia: A Short History. New York, New York: New York University Press. ISBN 978-0-8147-5520-4.
- McDonald, Gabrielle Kirk (2000). Substantive and Procedural Aspects of International Criminal Law: The Experience of International and National Courts: Materials. The Hague, Netherlands: BRILL. ISBN 978-90-411-1134-0.
- McNab, Chris, ред. (2013). Hitler's Elite: The SS 1939–45. Oxford, England: Osprey. ISBN 978-1-4728-0645-1.
- Müller, Rolf-Dieter (2014). The Unknown Eastern Front: The Wehrmacht and Hitler's Foreign Soldiers. London, England: I.B.Tauris. ISBN 978-1-78076-890-8.
- Nichol, John; Rennell, Tony (2002). The Last Escape. New York, New York: Penguin. ISBN 978-0-670-03212-9.
- Reitlinger, Gerald (1953). The Final Solution: The Attempt to Exterminate the Jews of Europe, 1939–1945. New York, New York: Beechhurst Press. OCLC 186183290 — через Questia.
{{cite book}}
:|url-access=
вимагає|url=
(довідка) - Reitlinger, Gerald (1957). The SS, Alibi of a Nation, 1922–1945. London, England: Heinemann. ISBN 978-0-89201-087-5 — через Questia.
{{cite book}}
:|url-access=
вимагає|url=
(довідка) - Rempel, Gerhard (1989). Hitler's Children: The Hitler Youth and the SS. Chapel Hill, North Carolina: University of North Carolina Press. ISBN 978-0-8078-4299-7 — через Questia.
- Stein, George H. (1984) [1966]. The Waffen SS: Hitler's Elite Guard at War, 1939–45. Ithaca, New York: Cornell University Press. ISBN 978-0-8014-9275-4. Архів оригіналу за 5 травня 2021. Процитовано 10 липня 2018.
- Tomasevich, Jozo (2001). War and Revolution in Yugoslavia, 1941–1945: Occupation and Collaboration. Т. 2. San Francisco, California: Stanford University Press. ISBN 978-0-8047-3615-2. Архів оригіналу за 3 березня 2020. Процитовано 10 липня 2018.
- Trials of War Criminals before the Nuernberg Military Tribunals, Volume XIV, "The Ministries Case". Nuremberg, Allied-occupied Germany: Nuernberg Military Tribunals. 1949. OCLC 874547741.
- Trigg, Jonathan (2012). Hitler's Vikings: The History of the Scandinavian Waffen-SS : the Legions, the SS-Wiking and the SS-Nordland. Stroud, England: Spellmount. ISBN 978-0-7524-6729-0.
- Velikonja, Mitja (2003). Religious Separation and Political Intolerance in Bosnia-Herzegovina. College Station, Texas: Texas A&M University Press. ISBN 978-1-58544-226-3. Архів оригіналу за 30 квітня 2016. Процитовано 10 липня 2018.
- Wyant, William K. (1991). Sandy Patch: A Biography of Lt. Gen. Alexander M. Patch. New York, New York: Praeger. ISBN 978-0-275-93454-5 — через Questia.
{{cite book}}
:|url-access=
вимагає|url=
(довідка) - Weale, Adrian (2010). The SS: A New History. London, England: Abacus. ISBN 978-0-349-11752-2.
- Weale, Adrian (2012). Army of Evil: A History of the SS. New York, New York: NAL Caliber. ISBN 978-0-451-23791-0.
- Wegner, Bernd (1990). The Waffen-SS: Organization, Ideology, and Function. Oxford, England: Basil Blackwell. ISBN 978-0-631-14073-3.
- Williamson, Gordon (2004). The SS: Hitler's Instrument Of Terror. Saint Paul, Minnesota: Zenith Press. ISBN 978-0-7603-1933-8. Архів оригіналу за 1 січня 2014. Процитовано 10 липня 2018.
|
- Народились 16 липня
- Народились 1896
- Уродженці Баден-Вюртембергу
- Померли 5 січня
- Померли 1975
- Померли в Штутгарті
- Члени НСДАП
- Кавалери Залізного хреста 1-го класу
- Кавалери Залізного хреста 2-го класу
- Кавалери 1-го класу ордена Фрідріха (Вюртемберг)
- Нагороджені медаллю «За військові заслуги» (Вюртемберг)
- Кавалери ордена «За військові заслуги» (Вюртемберг)
- Нагороджені срібним нагрудним знаком «За поранення»
- Нагороджені Почесним хрестом ветерана війни
- Нагороджені медаллю «У пам'ять 1 жовтня 1938» із застібкою «Празький град»
- Нагороджені медаллю «У пам'ять 22 березня 1939 року»
- Нагороджені медаллю «За вислугу років у НСДАП» в сріблі
- Нагороджені медаллю «За вислугу років у НСДАП» в бронзі
- Нагороджені Золотим партійним знаком НСДАП
- Кавалери Лицарського Хреста Воєнних заслуг з мечами
- Кавалери хреста Воєнних заслуг I класу з мечами
- Кавалери хреста Воєнних заслуг II класу з мечами
- Кавалери Срібного німецького хреста
- Нагороджені застібкою до Залізного хреста 1-го класу
- Нагороджені застібкою до Залізного хреста 2-го класу
- Командори 1-го класу ордена Білої Троянди
- Нагороджені почесним знаком «За турботу про німецький народ»
- Кавалери Великого Хреста ордена Заслуг (Угорщина)
- Нагороджені орденом Хреста Перемоги
- Нагороджені орденом Хреста Свободи 1-го класу
- Нагороджені Спортивним знаком СА
- Нагороджені Цивільним знаком СС
- Нагороджені перснем «Мертва голова»
- Німецькі військовики Першої світової війни
- Обергруппенфюрери СС
- Депутати рейхстагу (Третій Рейх)
- Нацистські злочинці
- Підсудні подальших Нюрнберзьких процесів
- Учасники Другої світової війни з Німеччини
- Нагороджені Золотим почесним знаком Гітлер'югенду
- Нагороджені Почесною шпагою рейхсфюрера СС