Каледін Олексій Максимович
Олексій Максимович Каледін | |
---|---|
рос. Алексей Максимович Каледин | |
Народження | 12 (24) жовтня 1861 станиця Усть-Хоперська |
Смерть | 11 лютого 1918 (56 років) Новочеркаськ, РСФРР[1] вогнепальна рана |
Поховання | Novocherkassk Old Cemeteryd |
Країна | |
Освіта | Академія Генерального штабу |
Звання | |
Війни / битви | Перша світова війна |
Нагороди | |
|
Олексі́й Макси́мович Каледі́н (рос. Алексей Максимович Каледин) (*12 (24) жовтня 1861 — †11 лютого 1918) — російський військовий і державний діяч, генерал від кавалерії, один з керівників Білого руху в Росії у 1917—1918 роках, керівник Донської республіки у 1917—1918 роках, отаман Війська Донського.
Народився у станиці Усть-Хоперській (тепер Волгоградської області). Походив з дворянського роду. У 1882 році закінчив Михайлівське артилерійське училище, а у 1889-му — Академію Генштабу.
Під час Першої світової війни командував корпусом, з травня 1916 року до травня 1917 — восьмою армією Південно-Західного фронту. 17(30) червня 1917 року обраний отаманом Війська Донського та очолив донський військовий уряд. У 1917 році Каледін після Жовтневого перевороту в Петрограді проголосив незалежність Області Війська Донського, утворив союз козаків Дону, Кубані та Тереку і почав збирати військові сили для придушення більшовицького заколоту в столиці. Встановив зв'язки з Українською Центральною Радою. У листопаді — грудні 1917 року вів переговори з генеральним секретарем військових справ Симоном Петлюрою про умови переходу через територію України загонів донських козаків, що поверталися з фронту на Дон. Після проголошення РНК Росії ультиматуму Українській Центральній Раді і з початком українсько-більшовицької війни 1917—1921 рр., уряд Каледіна наказав усім донським військовим підрозділам надавати «найрішучішу допомогу українському народу, його представникам в боротьбі з більшовизмом». У грудні 1917 разом з генералами Л. Корніловим і М. Алексєєвим увійшов до складу «тріумвірату» — верховного органу сил на Півдні Росії, сформував Добровольчу Армію.
У січні — лютому 1918 року війська Каледіна, зазнавши ряд поразок від більшовицьких частин у районі Ростова і Новочеркаська, відступили у Сальські степи і на Кубань. 29 січня (11 лютого) 1918 року Каледін склав свої повноваження і покінчив життя самогубством (застрілився).
- А. О. Буравченков. Каледін Олексій Максимович [Архівовано 16 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2007. — Т. 4 : Ка — Ком. — С. 29. — ISBN 978-966-00-0692-8.
- А. О. Буравченков. Каледін Олексій Максимович [Архівовано 16 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001–2024. — ISBN 966-02-2074-X.
- Довідник з історії України [Архівовано 24 травня 2014 у Wayback Machine.]
- Каледін Олексій Максимович // Україна в міжнародних відносинах. Енциклопедичний словник-довідник. Випуск 5. Біографічна частина: А-М / Відп. ред. М.М. Варварцев. — К.: Ін-т історії України НАН України, 2014. — с.183-184
- ↑ Deutsche Nationalbibliothek Record #120572044 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
Це незавершена стаття про військового діяча або діячку. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
|
- Народились 24 жовтня
- Народились 1861
- Померли 11 лютого
- Померли 1918
- Померли в Новочеркаську
- Випускники Імператорської Миколаївської військової академії
- Генерали від кавалерії (Російська імперія)
- Кавалери ордена Святого Георгія 3 ступеня
- Кавалери ордена Святого Георгія 4 ступеня
- Кавалери ордена Білого Орла (Російська Імперія)
- Кавалери ордена Святої Анни 1 ступеня з мечами
- Кавалери ордена Святого Станіслава 1 ступеня
- Кавалери ордена святого Володимира 3 ступеня
- Кавалери ордена Святого Станіслава 2 ступеня
- Кавалери ордена Святої Анни 3 ступеня
- Кавалери ордена Святого Станіслава 3 ступеня
- Нагороджені Золотою зброєю «За хоробрість»
- Кавалери ордена Святого Станіслава (Російська імперія)
- Генерали Добровольчої армії
- Російські військовики Першої світової війни
- Військовики-самогубці
- Отамани Донського козачого війська
- Члени Всеросійських установчих зборів
- Самогубці, які застрелилися