Католицька церква в Болгарії
Католицька церква в Болга́рії | |
---|---|
Тип | католицька церква в регіоніd |
Класифікація | Католицька церква |
Теологія | Католицьке богослов'я |
Структура | Дієцезії: 3 |
Парафії | 56 |
Учасники | 74 000 осіб (2004; 0,93%) |
Священики | 52 (2004) |
|
Като́лицька це́рква в Болга́рії — друга християнська конфесія Болгарії. Складова всесвітньої Католицької церкви, яку очолює на Землі римський папа. Керується конференцією єпископів. Станом на 2004 рік у країні нараховувалося близько 74 000 католиків (0,93% від усього населення)[1]. Існувало 3 діоцезій, які об'єднували 56 церковних парафій. Кількість священиків — 52 (з них представники секулярного духовенства — 17, члени чернечих організацій — 35), постійних дияконів — 0, монахів — 43, монахинь — 87. Представлена двома гілками — західного та східного обряду.
Територіально римо-католицька церква поділена на дві дієцезії — Софійсько-пловдивську, що охоплює південну частину країни та Нікопольська, що охоплює північну частину країни. Католицька церква східного обряду (Болгарська католицька церква) представлена єдиним єкзархатом із центром у Софії. Керівним органом католицької цекрви у Болгарії є Міжритуальна єпископська конференція в Болгарії (болг. Междуритуална епископска конференция в България, лат. Conferentia episcoporum Bulgariæ).
- Lins, Joseph. Bulgaria [Архівовано 21 жовтня 2018 у Wayback Machine.] // The Catholic Encyclopedia. Vol. 3. New York: Robert Appleton Company, 1908.
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Католицька церква в Болгарії
- Статистика за країною [Архівовано 18 грудня 2016 у Wayback Machine.] // Catholic-Hierarchy.org.
- Католическа църква в България [Архівовано 22 лютого 2011 у Wayback Machine.]
- Българското население по вероизповедание според НСИ
- Николов, А. Место и роль Болгарии в средневековой полемике православного Востока против католического Запада (на основе славянских переводных и оригинальных текстов XI—XIV вв.) — В: XVIII Ежегодная богословская конференция Православного Свято-Тихоновского гуманитарного университета. Т. 1. Москва, 2008, 123—127 [Архівовано 7 жовтня 2011 у Wayback Machine.]