Коновалюк Валерій Ілліч
Валерій Ілліч Коновалюк | |
---|---|
Валерій Коновалюк - кандидат у Президенти України на виборах 2014 року | |
Народився | 31 серпня 1966 (57 років) Донецьк, УРСР |
Країна | |
Діяльність | економіст, політик |
Відомий завдяки | Доктор еконономічних наук, Народний депутат України, Дружина Валерія Коновалюк (Ушакова) |
Alma mater | Московське вище військове командне училище |
Науковий ступінь | доктор економічних наук[d] |
Членство | Верховна Рада України VI скликання, Верховна Рада України IV скликання і Верховна Рада України III скликання |
Посада | народний депутат України[1], народний депутат України[2] і народний депутат України[3] |
Партія | Партія регіонів (2007—2012) |
Нагороди | |
Коновалюк Валерій Ілліч (нар. 31 серпня 1966 року, Донецьк) — український політик, економіст та державний діяч. Доктор економічних наук (2004)[4]; академік Академії економічних наук України, Народний депутат України III-IV, VI скликань, автор 20 наукових робіт і 150 законопроєктів, колишній член фракції Партії регіонів (з 11.2007 до 4.2013[5]).
Кандидат у Президенти України на виборах 2014 року[6]. Голова політичної партії "Всеукраїнське об'єднання «Нова Україна» (з 2014 р.)[7]
- Донецький індустріальний технікум (1981—1985), «Технічне обслуговування і ремонт автомобілів»;
- Московське вище військове командне училище ім. Верховного Совета РРФСР(1985–1989), інженер;
- Німецька фінансова академія (м. Мюнхен, 1992–1993), економіка та організація виробництва;
- кандидатська дисертація «Економічний розвиток промислових регіонів»; докторська дисертація «Державне регулювання монополій видобувної промисловості» (Інститут економіки промисловості НАНУ, 2004).
- 06.1985 — слюсар IV розряду АТП, м. Макіївка.
- 08.1989-10.1992 — офіцер ЗС СРСР, помічник військового коменданта, м. Вісмар і м. Берлін.
- 03.1993-09.1995 — директор, АТ «Укренергоресурс»; президент, телерадіокомпанія «ВІКО», м. Донецьк.
- 09.1995-08.1996 — заступник голови виконкому з питань економіки, фінансів та бюджету Куйбишевської районної ради депутатів м. Донецька.
- 09.1996-05.1997 — консультант заступника голови, перший заступник голови, 05.-06.1997 — радник голови,
- 07.1997-04.1998 — заступник голови з організаційно-кадрової роботи Донецької обласної державної адміністрації.
В 1995 р. створив та очолив Народно-патріотичний союз Донбасу.
Член Трудової партії України (1999—2000; секретар з ідеологічної роботи, член політвиконкому).
Народний депутат України III скликання 03.1998-04.2002, виборчий округ № 62, Донецька область. З'явилось 69,5 %, за %, 16 суперників. На час виборів: заступник голови Донецької облдержадміністрації. Член фракції НДП (05.-11.1998), позафракційний (11.1998-04.1999), член групи «Трудова Україна» (04.1999-03.2001), уповноважений представник групи «Регіони України» (03.-11.2001), уповноважений представник фракції «Регіони України» (з 11.2001). Член Комітету з питань бюджету (з 07.1998). член Тимчасової спеціальної комісії ВР України з питань дотримання органами державної влади і місцевого самоврядування та їх посадовими особами, Центральною виборчою комісією норм виборчого законодавства під час підготовки і проведення виборів Президента України (з 05.1999); член спостережної ради НАК «Нафтогаз України» (з 09.2003)[8].
Народний депутат України IV скликання 04.2002-04.2006, виборчий округ № 62, Донецька область, висунутий Виборчим блоком політичних партій «За єдину Україну!». За 53,71 %, 9 суперників. На час виборів: народний депутат України, член Партії регіонів. Член фракції «Єдина Україна» (05.-06.2002), член фракції «Регіони України» (06.2002-04.2005), позафракційний (04.-09.2005), співголова фракції НДП і партії Трудова Україна (09.-10.2005), позафракційний (18.-21.10.2005), уповноважений представник групи «Довіра народу» (10.-12.2005). Перший заступник голови Комітету з питань бюджету (з 06.2002).
Народний депутат України IV скликання 11.2007-12.2012 від Партії регіонів, № 84 в списку. На час виборів: тимчасово не працював, безпартійний. Член фракції Партії регіонів (з 11.2007). Член Комітету з питань бюджету (12.2007-05.2008), член Комітету з питань охорони здоров'я (з 05.2008), голова підкомітету з питань планування бюджетних програм та контролю за використанням бюджетних коштів. Автор низки законопроєктів України в сфері реформи охорони здоров'я, фінансово-бюджетної системи та правоохоронних органів[9][10].
Член Політради Партії регіонів (до 03.2005); заступник голови Донецького обласного відділення Партії регіонів. Довірена особа кандидата на пост Президента України Віктора Януковича в ТВО № 62 (2004—2005).
03.2006 кандидат в народні депутати України від політичної партії «Трудова Україна», № 1 в списку[11]. На час виборів: народний депутат України, член ППТУ.
2 вересня 2008 був призначений на посаду голови тимчасової слідчої комісії з вивчення законності постачання зброї. Комісія, зокрема, займалася вивченням постачання до Грузії зброї, що застосовувався грузинськими військами під час збройного конфлікту в серпні 2008 року. В ході розслідування В. Коновалюк неодноразово говорив про виявлені порушення в експорті зброї, звинувачуючи президента Віктора Ющенка в участі в незаконних оборудках. За даними комісії для продажу Грузії кілька зенітно-ракетних комплексів «Бук» були зняті з бойового чергування[12].
Влітку 2009 року був обраний головою Всеукраїнського союзу військовослужбовців і ветеранів Збройних сил України.
У червні 2010 року Указом № 719 / 2010 року призначений Радником Президента України (поза штатом)[13].
У липні 2012 року вийшов з Партії регіонів через незгоду з політикою В.Януковича і діяльністю, що призвела до глибокої соціально-економічної кризи.
В березні 2014 р. став кандидатом в Президенти України. Під час виборчої кампанії провів низьку зустрічей в країнах ЄС та в США щодо врегулювання конфлікту на Донбасі.[14][15][16][17][18].
17 травня 2014 р., під час з'їзду громадської організації ВО «Нова Україна», одноголосно був обраний головою політичної партії «Всеукраїнське об'єднання „Нова Україна“. Автор наукових праць, зокрема статей: „Проблеми економічного і соціального розвитку регіону“ (1997), „Проблеми реструктуризації вугільної промисловості Донецької обл.“ (1998).
За час своєї депутатської каденції Валерій Коновалюк став автором цілого ряду законопроєктів: „Про внесення змін до Бюджетного кодексу України“; „Про державний фінансовий контроль“; „Про Державне казначейство“; „Про Регламент Верховної Ради України“[19]; „Про фінансування охорони здоров'я та обов'язкове медичне страхування в Україні“[20]; „Трудовий кодекс“, реформу правоохоронних органів[10], „Про використання електронних соціальних карток при наданні та отриманні пільг, послуг, виплат та інших соціальних гарантій“[21] та ін.
У 2014 р. В.Коновалюк презентував власний проєкт Трудового кодексу України, який передбачав, що трудовий договір може бути укладений між працівником і роботодавцем тільки в письмовій формі. Кодекс пропонував обмежити тривалість ненормованого робочого часу в рамках 2 години в день, 120 годин на рік. Також в проєкті було передбачено дві сфери регулювання оплати праці — на державному і договірному рівнях»[22].
У серпні 2010 р. став головою правління ділової ради «Україна-Китай» та був включений до складу Міжурядової українсько-китайської комісії з питань торговельно-економічного співробітництва[23].
З жовтня 2012 року активно займається фінансовою діяльністю та реалізацією спільних інвестиційних проєктів в країнах ЄС і Східної Європи.
Орден «За заслуги» ІІ та III ст., Почесна грамота Верховної Ради України (2003), Почесна грамота Кабінету Міністрів України (09.2004)[24], Заслужений економіст України.
Валерій Коновалюк виховує чотирьох дітей. Від першого шлюбу у нього двоє дітей — дочка Євгенія (1993) і син Владислав (1996).
У 2012 одружився з українською телеведучою, журналісткою Валерією Ушаковою. Виховують двох дітей: Іллю та Лукію (2015)[25].
Захоплення: дзюдо (майстер спорту), теніс та книги. Екс-Президент федерації дзюдо Донецької області (1996—2003)[26]. Володіє німецькою та англійською мовами.
- Портал ЛІГА.net [Архівовано 4 серпня 2016 у Wayback Machine.]
- Сайт «Лівий берег» [Архівовано 30 червня 2016 у Wayback Machine.]
- Сайт «РБК-Україна»
- Peoples.ru [Архівовано 4 серпня 2016 у Wayback Machine.]
- РИА НОВОСТИ [Архівовано 8 серпня 2016 у Wayback Machine.]
- Довідник «Хто є хто в Україні», видавництво «К. І.С» [Архівовано 3 грудня 2012 у WebCite]
- ↑ http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/radac_gs09/d_index_arh?skl=3
- ↑ http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/radac_gs09/d_index_arh?skl=4
- ↑ http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/radac_gs09/d_index_arh?skl=6
- ↑ Коновалюк защитил докторскую. Сайт "Остров". 8 липня 2004. Архів оригіналу за 24 червня 2016. Процитовано 8.07.2004.
- ↑ Ще один регіонал заявив про свій вихід із партії. Український тиждень. 16 квітня 2013. Архів оригіналу за 18 квітня 2013. Процитовано 16 квітня 2013.
- ↑ Коновалюк призвал кандидатов в президенты помочь стабилизировать ситуацию в Украине. УНІАН. 18 квітня 2014. Архів оригіналу за 13.08.2016. Процитовано 18.04.2014.
- ↑ ВАЛЕРІЙ КОНОВАЛЮК ОЧОЛИВ ПАРТІЮ "НОВА УКРАЇНА". [[ТСН|]]. 17 травня 2014. Процитовано 17.05.2014.
- ↑ Про затвердження складу спостережної ради Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Сайт Верховної Ради України. 10 вересня 2003. Процитовано 10.09.2003.
- ↑ Через несколько лет в Украине будет качественное медицинское обслуживание. Сайт From-UA. 09 грудня 2010. Процитовано 9.12.2010.
- ↑ а б Міліцію хочуть перейменувати в поліцію. Фото. Zaxid.net. 4 липня 2012. Архів оригіналу за 16 серпня 2016. Процитовано 4.07.2012.
- ↑ Глава партии «Трудовая Украина» Валерий Коновалюк: «Если чиновник не выполнил поставленных перед ним задач, он должен уступить место лучшему специалисту». Факты и комментарии. 30 червня 2005. Архів оригіналу за 26 лютого 2014. Процитовано 30.06.2005.
- ↑ Мы были в шаге от импичмента Ющенко…. Сайт Обозреватель. 14 жовтня 2009. Архів оригіналу за 6 серпня 2016. Процитовано 14.10.2009.
- ↑ Про призначення В. Коновалюка Радником Президента України. Сайт Верховної Ради України. 24 червня 2010. Архів оригіналу за 8 серпня 2016. Процитовано 24.06.2010.
- ↑ Будущего Президента Украины должны принять и запад, и восток, - Коновалюк. РБК-Україна. 30 квітня 2014. Архів оригіналу за 17 вересня 2016. Процитовано 30.04.2004.
- ↑ Политики прикрываются военными действиями, чтобы скрыть экономические провалы, - Коновалюк. РБК-Україна. 05 травня 2014. Архів оригіналу за 17 вересня 2016. Процитовано 3.05.2014.
- ↑ Коновалюк в ЕС и США представит свой план действий по урегулированию кризиса в Украине. РБК-Україна. 30 квітня 2014. Архів оригіналу за 17 вересня 2016. Процитовано 30.04.2014.
- ↑ Коновалюк проводит встречи в США для предотвращения кризиса в Украине. РБК-Україна. 30 квітня 2014. Архів оригіналу за 17 вересня 2016. Процитовано 30.04.2014.
- ↑ Украине нужен свой "план Маршалла", - Коновалюк. РБК-Україна. 08 травня 2014. Процитовано 08.05.2014.[недоступне посилання з липня 2019]
- ↑ Коновалюк вважає заяву Кабміну спробою перекласти відповідальність. Обозреватель. 14 липня 2005. Архів оригіналу за 17 серпня 2016. Процитовано 10.09.2005.
- ↑ Через несколько лет в Украине будет качественное медицинское обслуживание. Сайт From-UA. 09 грудня 2010. Архів оригіналу за 17 червня 2016. Процитовано 9.12.2010.
- ↑ ВАЛЕРИЙ КОНОВАЛЮК: «ПОКА СОЦИАЛЬНЫЕ РЕФОРМЫ ПРОВАЛЕНЫ». Архів оригіналу за 20 серпня 2016. Процитовано 14 липня 2016. // сайт „Багнет“, 24 октября 2011
- ↑ Коновалюк презентовал проєкт нового Трудового кодекса. Архів оригіналу за 26 серпня 2016. Процитовано 14 липня 2016. // [[УНИАН], 28 апреля 2014
- ↑ КОНОВАЛЮК: УКРАИНА-КИТАЙ НА ПУТИ СОЗДАНИЯ НОВОГО «ШЕЛКОВОГО ПУТИ». Сайт «Багнет». 26 червня 2011. Архів оригіналу за 8 серпня 2016. Процитовано 22.06.2011.
- ↑ Про нагородження Коновалюка В.І. Почесною грамотою Кабінету Міністрів України. ЛІГА.Закон. 1 вересня 2004. Архів оригіналу за 30 червня 2016. Процитовано 01.09.2004.
- ↑ Жена Валерия Коновалюка родила двойню. Сайт "Лівий берег". 21 грудня 2015. Архів оригіналу за 30 вересня 2016. Процитовано 21.12.2015.
- ↑ Федерація дзюдо Донецької області. Сайт "Управління фізичної культури і спорту ДОДА". 21 грудня 2015. Процитовано 21.12.2015.[недоступне посилання з листопадаа 2019]
|
- Народились 31 серпня
- Народились 1966
- Випускники Московського вищого військового командного училища
- Доктори економічних наук
- Кавалери ордена «За заслуги» II ступеня
- Кавалери ордена «За заслуги» III ступеня
- Нагороджені почесною грамотою КМУ
- Заслужені економісти України
- Кандидати в президенти України (2014)
- Політики України
- Уродженці Донецька
- Народні депутати України 3-го скликання
- Народні депутати України 4-го скликання
- Народні депутати України 6-го скликання
- Члени «Трудової України»
- Члени Партії регіонів