Марі Лорансен
Марі Лорансен (фр. Marie Laurencin нар. 31 жовтня 1883 — пом. 8 червня 1956) — французька художниця і граверка, художниця театру.
В дитинстві Марі відвідувала заняття в ліцеї, потім брала уроки живопису на порцеляні в Севрі. Навчалася в Академії Ембер, де зустрілася з Жоржем Браком. Але, разом з тим, систематичної професійної освіти не отримала. За порадою Анрі-П'єра Роше вона у 1907 році брала участь в Салоні незалежних. Гертруда Стайн, розповідаючи про знайомство з Марі, малює її портрет:
Пікассо всі називали Пабло, а Фернанду — Фернанда, і Гійома Аполлінера всі називали Гійом, а Макса Жакоба — Макс, але Марі Лорансен всі називали Марі Лорансен... Вона була худа і незграбна, як середньовічна француженка з французького примітиву. Вона говорила високим голосом з красивими модуляціями...[10]. |
В тому ж році Пікассо, який не сподівався, що між молодими людьми з'являться пристрасні почуття, познайомив її з Гійомом Аполлінером.Аполлінер так описував Лорансен в листі до однієї із знайомих:
Це паризька дитина... Вона вся сповнена дитячого чарівності. Уявіть собі, що вона прийшла провідати мене на вулиці Гро, проскакавши на мотузочці вздовж усього саду.[11] |
Стосунки закоханих були перемінними і повними протиріч. Лоранс, хоча і мала твердий характер, часто висловлювала незадоволення, не бажаючи терпіти не завжди адекватні вчинки коханого. Гійом декілька раз намагався порвати із дівчиною, проте знову повертався.[12] По дорозі до дівчини, часто пересікав міст Мірабо. Саме з цим місцем і пов'язаний один із найкращих віршів«Міст Мірабо» .
Любов сплива як та вода бігуча...[13] |
Здавалось, що роман має закінчитись законним шлюбом, однак постійні суперечки охолодили почуття Марі. Поет все сподівався, що кохання можна повернути. Кінцевий розрив відбувався у 1912 році: Гійом Аполлінер назавжди пішов від Марі Лорансен. Він присвячував їй вірші і став натхненником її картини «Аполлінер і його друзі» (1912), серед яких Пікассо і Гертруда Стайн.[12]
Протягом декількох років Марі брала участь у виставках кубістів, запозичивши у них деякі стильові риси. Однак кубізм по суті був чужим для жіночного і ліричного мистецтва Лорансен. В червні 1914 року вона одружилась із німецьким художником і бароном Отто фон Ветьєна, з яким познайомилась роком раніше у Монпарнасі. Після того, як розпочалась Перша світова війна подружжя поїхало до Іспанії. В Париж Марі Лорансен повертається у 1920 році. Тут вона розлучилась із чоловіком і починає будувати кар'єру незалежної художниці. З головою поринає у бурхливе артистичне життя Парижу 20-х років. Марі налагоджує стосунки з багатьма письменниками і поетами, твори яких ілюструє. Серед них найяскравіші: Поль Моран, Андре Жід, Марсель Жуандо, Жан Кокто, Сомерсет Моем. Лорансен також мала романтичні стосунки з жінками.[14] Художниця займалася гравюрою і різьбою по дереву, відчувши вплив африканської скульптури. Вона стає популярною художницею, яка найбільш яскраво втілила естетику арт-деко. Її роботи на виставці декоративних мистецтв у 1925 році викликали захоплення глядачів. Марі Лорансен також малювала картини для театру Комеді-Франсез (1928) і балету, в тому числі для Російського балету Сергія Дягілєва[15]. Віддаючи перевагу світло-рожевим і блакитним тонам, Марі Лорансен створила численні портрети жінок і дітей. Жіночі образи художниці, названі «істотами країни фей» надзвичайно чарівні. Свій талант спробувала й у книжковій графіці, створивши близько 30 ілюстративних циклів. Писала вірші під псевдонімом Луїза Лаланн. Померла Марі Лорансен у власному домі в Парижі 8 червня 1956 року.
Найвідоміші картини Марі Лорансен:
- Вентилятор
- Поцілунок
- Троє молодих жінок
- Портрет мадмуазель Шанель. 1923
- Іспанські танцівниці
- Квіти, Подруги
- Дівчата з собаками
- Голова дівчини
- Дві дівчини
- Портрет баронеси Гурго
- Пейзаж з дівчатами
- Валентина. 1924
- Дівчинка з собакою
- Принцеси
- Молоді жінки 1910—1911
- Дівчина з гітарою
- Букет. 1922
- Голова молодої жінки 1926[16]
- Роботи Марі Лорансен
- http://rockkent.narod.ru [Архівовано 22 січня 2009 у Wayback Machine.]
- Namen der Kunst
- Artnet
- Artcyklopedia
- The Museum of Modern Art
- Isle of Lesbos
- William Weston Gallery
- Virtual Art Museum Genesis
- Marie Laurencin Works
- Shibayama Gallery
- Gravey Art
- ↑ https://collections.mnbaq.org/fr/artiste/600001398
- ↑ http://www.moma.org/collection/works/16928
- ↑ https://www.metmuseum.org/art/collection/search/483268
- ↑ https://www.bellasartes.gob.ar/
- ↑ Pionnières, Artistes dans le Paris des années folles — 2022. — С. 208.
- ↑ https://www.fine-arts-museum.be/nl/de-collectie/artist/laurencin-marie-1
- ↑ Artists + Artworks
- ↑ https://web.archive.org/web/http://wallachprintsandphotos.nypl.org/catalog/398520
- ↑ колекція Бойманса онлайн — 2010.
- ↑ Стайн Гертруда Автобиография Элис Б.Токлас. Пикассо. Лекции в Америке / Пер. с англ.; Составление и послесловие Е.Петровской. — М.: Б.С.Г.-ПРЕСС, 2001. - 607 с.
- ↑ Гийом Аполлинер"Собрание сочинений в 3 томах" Том 3 Несобранные рассказы. О художниках и писателях. Литературные портреты и зарисовки, М., Книговек, 2011 г.
- ↑ а б Гийом Аполлинер и Мари Лорансен | Истории любви http://www.lovesto.ru/gijom-apolliner-mari-loransen.html/2 [Архівовано 5 липня 2011 у Wayback Machine.]
- ↑ Переклад Миколи Лукаша
- ↑ Laurençin, Marie. web.archive.org. Архів оригіналу за 21 вересня 2013. Процитовано 10 квітня 2020.
- ↑ Академик http://dic.academic.ru/dic.nsf/enc_colier/1514/ [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
- ↑ Мари Лорансен, виртуальный альбом. Архів оригіналу за 4 вересня 2011. Процитовано 2 грудня 2011.
- Стайн Гертруда
Автобиография Элис Б.Токлас. Пикассо. Лекции в Америке / Пер. с англ.; Составление и послесловие Е.Петровской. — М.: Б. С. Г.-ПРЕСС, 2001. — 607 с.
- Гийом Аполлинер"Собрание сочинений в 3 томах" Том 3
Несобранные рассказы. О художниках и писателях. Литературные портреты и зарисовки, М., Книговек, 2011 г.
- Гийом Аполлинер и Мари Лорансен | Истории любви [Архівовано 5 липня 2011 у Wayback Machine.]
- Академик [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Мари Лорансен, виртуальный альбом [Архівовано 4 вересня 2011 у Wayback Machine.]