Мірза Галіб
Мірза Галіб | |
---|---|
Ім'я при народженні | Мірза Асадула Баіг-хан |
Псевдо | Асад |
Народився | 27 грудня 1797[1][2] Kala Mahald, Аґра або Бгаратпур (держава) |
Помер | 15 лютого 1869[1][2] (71 рік) Kala Kasim Khand, Старе Делі, Делі, Британська Індія, Британська імперія |
Країна | |
Місце проживання | Ghalib ki Havelid Kala Kasim Khand Старе Делі |
Діяльність | поет |
Відомі учні | родичі = |
Знання мов | перська, урду і арабська |
Жанр | газель |
Титул | Мурза |
Конфесія | іслам |
Батько | Мірза Абдула Баіг-хан |
Мати | Іззат-ун-ніса Бегум |
У шлюбі з | Умрао Бегум |
Діти | 7 дітей |
|
Мірза Галіб (*27 грудня 1797 —15 лютого 1869) — урдумовний та перськомовний поет та письменник часів остаточної загибелі династії Великих Моголів.
Походив зі знатної тюркської родини. Син Мірзи Абдули Баіг-хана, сановника нізамів Хайдарабада. При народжені отримав ім'я Мірза Асадула Баіг-хан. У 1803 році втратив батька, який загинув у битві при Алварі (Раджастхан). Малий Мірза Асадула виховувався своїм дядьком. У 1810 році одружується й переїздить до Делі. Тут завершив освіту, зокрема вивчив перську та арабську мови, вивявив хист до складання віршів. Завдяки своєму таланту поета у потрапив до двору номінального володаря з Великих Моголів. У 1850 році падишах Бахадур Шах Зафар надав Галібу аристократичні титули дабір-уль-мульк та наджим-уд-даула, а також стає придворним істориком. У 1854 році стає насавником падишаха у поезії, а у 1856 році призначається вчителем шах-заде Фахр-ал-Діна. У 1857 році Мірза Галіб пережив Сипайське повстання, загибель свого учня та значної частини родини Бахадур Шах Зафара.
Втім Мірза Галіб залишився у Делі, продовжуючи займатися творчістю. Водночас намагався виклопотати пенсію в британського уряду (як придворний аристократ Моголів), проте марно. Наприкінці життя отримав покровительство від наваба Рампура.
Галіб був не тільки поетом, однаково успішно писав на фарсі та урду, але і вченим, не поривав з реальною дійсністю і підтримував авторитет справжнього знання. Так, в «Рецензії на Аїн-і Акбарі» Абу-л-Фазла він закликає не відвертатися від проблем реального буття, жити днем сьогоднішнім, а не «торішнім календарем» і висловлює захоплення перед силою людського розуму, чудесами науки і техніки, що перетворюють енергію води і вітру.
Галіба називають «останнім поетом Середньовіччя і першим поетом Нового часу». Поезія Мірзи Галіба формувалася в руслі придворно-аристократичної традиції та персомовної літератури Індії. Пройшовши прекрасну школу на фарсі (більшість створеного ним написано цією мовою), Галіб водночас звертався і до урду. З часом його творчість вийшла за рамки звичних мотивів офіційної літератури, насичуючись загальноіндійською проблематикою. Звернувшись до урду, Галіб розширив ідейно-тематичне коло і палітру своєї поезії.
В його віршах відображена невпинна робота думки, яка прагне проникнути у «сутність речей», «країну сенсу», вловити найтонші відтінки почуттів. Художній світ поета суперечливий: тут і плач по «доброму старому часу», і жага змін, готовність скуштувати радості швидкоплинного життя і засудження бездумної благодушності; критика догматів релігії й дяка їм.
З усіх жанрів Мірза Галіб особливо полюбляв працювати в жанрі газелі.
Також значущими є прозові праці — «Мехрі Німруз» («Полуденне сонце») та «Дастанбу», що містить опис Сипайського повстання 1857 року.
Епістолярна спадщина Мірзи Галіба стали внеском у розвиток прози урду.
- Dalrymple, William: The Last Mughal, London: Bloomsbury, 2006
- Галіб // Зарубіжні письменники : енциклопедичний довідник : у 2 т. / за ред. Н. Михальської та Б. Щавурського. — Тернопіль : Навчальна книга — Богдан, 2005. — Т. 1 : А — К. — С. 338. — ISBN 966-692-578-8.
Це незавершена стаття про політика США. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |