Норкін Андрій Володимирович
Норкін Андрій Володимирович | |
---|---|
рос. Андрей Владимирович Норкин | |
Народився | 25 липня 1968 (56 років) Москва, СРСР |
Країна | |
Національність | єврей/росіянин |
Діяльність | журналіст, телеведучий, радіоведучий, ведучий |
Знання мов | російська |
Роки активності | 1989 — тепер. час |
Нагороди | |
IMDb | ID 11281519 |
Андрі́й Володи́мирович Но́ркін (рос. Андрей Владимирович Норкин; 25 липня 1968, Москва, СРСР) — російський журналіст, медіаменеджер, теле- і радіоведучий. Колишній керівник телекомпанії «Ехо-ТВ» і московського бюро супутникового телеканалу «RTVi» (2002—2007), головний редактор телекомпанії «Канал 6» (2002). Фіналіст національного телевізійного конкурсу «ТЕФІ» (2003, 2005 і 2007)[1], переможець національного телевізійного конкурсу «ТЕФІ—2006». Член Академії Російського телебачення (з 2007 року).
Фігурант бази даних центру «Миротворець»[2].
Народився 25 липня 1968 року в Москві. У 1985 році закінчив середню школу.
На початку роботи на НТВ навчався на факультеті журналістики Московського університету, однак освіту не завершив[3].
З 1985 року по 1986 рік працював слюсарем макетної майстерні Науково-дослідного інституту далекого радіозв'язку (НІІДАР)[4].
З 1986 по 1988 рік проходив строкову військову службу в артилерійських військах на території Закавказького військового округу в місті Кутаїсі, було присвоєно військове звання сержант.
З 1989—1992 роках працював у відділі інформації, друку і реклами генеральної дирекції Московського центрального стадіону в Лужниках. В різний час займав посади диктора[5], молодшого редактора і редактора, виконував обов'язки начальника відділу.
У другій половині 1991 року співпрацював з радіостанцією «Максимум», де був ведучим інформаційних програм[6].
З 1992 року перейшов на радіостанцію «Радіо 101», обіймав посаду директора з інформаційних програм (по 1994 рік). У 1994—1995 роках працював на радіостанції «Радіо-Панорама», де став автором і ведучим музичних програм. У 1995—1996 рік — автор і ведучий програм на радіостанції «Радіо Росії „Ностальжі“».
У 1996 році розпочав роботу на телебаченні — у телекомпанії НТВ[7]. Тут (до квітня 2001 року) був ведучим ранкових та денних випусків інформаційної програми «Сьогодні» і ток-шоу «Герой дня»[8][9].
З квітня 2001 року по січень 2002 року (з причини розвитку подій навколо «справи НТВ») працював на телеканалі ТВ-6, де вів інформаційні програми «Сьогодні на ТВ-6»[10] (з вересня 2001 року назву було змінено на «Зараз»[11]) і «Небезпечний світ»[12].
З лютого 2002 року по листопад 2007 року — головний редактор телекомпанії «Ехо-ТВ»[13][14], керівник московського бюро супутникового телеканалу «RTVi»[15][16].
В 2002 році (в дні теракту на Дубровці) вів екстрені випуски новин «Зараз в Росії» виробництва компанії «Ехо-ТВ»[17] на телеканалі СТС[18].
З 2008 року по 2011 рік працював на «П'ятому каналі». До 1 січня 2010 року був художнім керівником і ведучим ранкового блоку, тобто інформаційно-розважальної програми «Ранок на П'ятому»[19]. З 15 березня 2010 по 2011 рік вів програми «Реальний світ»[20] і «Дорогі мама й тато»[21][22].
З березня 2010 року по квітень 2013 року вів ефір радіостанції «Коммерсант FM»[23]. Після перерви (у зв'язку з роботою на створюваному Громадському телебаченні Росії) повернувся в ефір радіостанції 17 червня 2013 року.
Як радіоведучий співпрацював з радіостанціями «Ехо Москви»[24] та «Говорить Москва»[25].
З квітня по 16 липня 2013 року — співробітник Суспільного телебачення Росії (ОТР)[26]. Був ведучим суспільно-політичної програми «Прав? Так!»[27] та підсумкової інформаційно-аналітичної програми «Подробиці. Недільна тиждень (з 23 червня 2013). Пішов з телеканалу, щоб продовжити роботу на радіо[28].
З травня 2014 року по вересень 2016 року — один із авторів програми „Репліка“ на державному інформаційному телеканалі Росія-24[29][30][31].
З вересня 2014 року співпрацює з каналом НТВ. У 2014—2015 роках був співведучим щоденної інформаційної програми „Анатомія дня“[32] і провідним щотижневого суспільно-політичного ток-шоу „Список Норкіна“[33].
З 29 лютого 2016 року — ведучий суспільно-політичного токшоу „Місце зустрічі“ в парі з Ольгою Бєловою[34][35].
З 10 травня 2016 по 17 лютого 2017 року — ведучий програми «Підсумки дня» у парі з Ганною Янкиной[36].
З 2015 року — керівник служби новин російського православного телеканалу «Царьград ТВ»[37]. З лютого 2015 року — ведучий циклу програм «100 років Революції», присвяченого подіям 1917 року в Росії; з 19 січня по 31 березня 2016 року — ведучий щоденної авторської програми «Хроніки Норкіна» на даному телеканалі[38]. У квітні програма отримала нову назву — «Хроніки Царгорода», а Андрій Норкін в якості ведучого став з'являтися періодично з 30 травня.
З 3 квітня 2017 року — ведучий програми «120 хвилин» на радіостанції «Комсомольська правда» в парі зі своєю дружиною Юлією[39].
З 2013 по 2016 рік вів майстерню Андрія Норкіна на факультеті журналістики Московського інституту телебачення і радіомовлення «Останкіно» (МИТРО)[40][41].
З березня 2017 року — один з менторів освітнього проекту «Курс НТВ»[42].
Програми за участю Норкіна на НТВ 2010-х років часто піддавалися критиці за факти фальсифікації інформації[43], а також за упереджену поведінку ведучого[44] й тенденційний підбір учасників[45], чий склад майже не відрізняється від інших програм[46].
Отримав розголосу інцидент на програмі «Список Норкіна» від лютого 2015 року[47], коли ведучий систематично не давав голосу Ксенії Собчак, «у помсту за те, що свого часу його затикали на програмі „Дождь“[48]».
28 вересня 2016 року в ефірі програми «Місце зустрічі» при обговоренні теми розслідування катастрофи MH17 Норкін вигнав зі студії запрошеного українського політолога Сергія Запорозького з вигуком: «…Всякий баран буде мене вчити… Я 26 років працюю в журналістиці!». Причиною сварки стало твердження Норкіна, що російські відомства не заявляли про збиття лайнера українським бойовим літаком, яке Запорізький назвав таким, що не відповідає істині[49]. Сам телеведучий відмовився вибачатися і пошкодував лише про те, що «не вломив йому». Розв'язну і хуліганську поведінку Норкіна в телеефірі засудила Спілка журналістів Росії[50][51].
У кінці січня 2014 року під час скандалу навколо опитування телеканалу «Дождь» про блокаду Ленінграда Андрій Норкін виступив із заявою, що журналісти «в своїй гонитві за громадянськими цінностями, за толерантністю, втратили почуття міри». На думку журналіста, тема Великої Вітчизняної війни — єдине, що об'єднує всіх громадян Росії, і необережно з нею поводитися було великою помилкою, сам опитування він порівняв з злочином і закликав журналістів телеканалу подати заяву про звільнення за власним бажанням. Його виступ тоді справило враження на журналістів і блогосферу[52].
Також, на думку Норкіна, «журналістів використовують як щит» власники телеканалу, чий бізнес був нібито побудований на домовленостях з керівництвом країни, а бізнес-модель «Дощу» — «організована при досить туманних обставин»[53].
На думку журналіста Олега Кашина, «Андрій Норкін виявився єдиним пристойним людиною, що виступили проти „Дощу“ приблизно з тих же позицій, з яких на цю тему висловлювалися люди непристойні» і його заклик до журналістів телеканалу самим звільнитися став «частиною цієї погромної атмосфери». Пояснення цьому колишній колега Норкіна по радіостанції «Коммерсант FM» знаходить в тому, що той після розгону НТВ при виборі між ницістю і совістю вибрав останнє, і за минулі з того моменту 7 років, «які Андрій Норкін втратив, рятуючи цінності „унікального колективу“, його колеги-штрейкбрехери зуміли стати особами всіх федеральних каналів». Так що своєю нинішньою позицією Норкін негативно відповів на питання: «чи Варто було в 2001-му захищати свободу слова, яка виявилася не потрібна нікому?»[54].
17 квітня 2014 року Норкін в ході програми «Пряма лінія з Путіним» поскаржився на те, що колеги критикують його позицію щодо подій у Криму, і висловив побоювання, що «серед росіян, особливо молодих, зараз» не модно любити Батьківщину — це «совок», а державу зі сфери виховання самоусунулася. Журналіст запропонував посилити патріотичне виховання, зокрема за рахунок зміцнення форми освіти начебто кадетських училищ.
На події, що відбуваються в Україні, журналісту «погляд наших ЗМІ …здається найбільш відповідним дійсності». Президент РФ Путін, повага до якого в Норкіна після кримських подій стала набагато більша, подобається журналісту «чоловічим началом». Те, що влада і президент Росії офіційно заперечували присутність у Криму російських солдатів і офіційне підтвердження надійшло лише на прямій лінії після приєднання регіону до Росії, журналіст виправдав тим, що той вчинив «як дипломат», а тому «всі знають, що у нас є війська в Криму».
Заявляв про те, що в 2000-х роках у нього стався ідеологічний розрив із ліберальними журналістами, політиками та громадськими діячами[55], яких він надалі звинувачував у відсутності патріотизму й бажанні «набити кишеню»[56].
- Національна телевізійна премія «ТЕФІ—2006» в номінації «Ведучий інформаційної програми» (23 листопада 2006) — програма «Зараз в Росії»[57].
- Премія Уряду Російської Федерації 2013 року в області засобів масової інформації (17 грудня 2013) — за організацію мовлення радіостанції «Комерсант FM»[58].
З 2 лютого 2023 Андрій Норкін знаходиться під персональними санкціями Канади.[59]
Одружився з журналісткою Юлією Норкіною. Андрій та Юлія разом вели ефіри на радіостанції «Ехо Москви» і «Говорить Москва», а потім — на радіостанції «Комсомольська правда». У них двоє своїх дітей (син Олександр 1986 року народження та донька Олександра 1995 року народження), а також дві усиновлених дитини — брати Артем і Олексій[60][61].
- Книга «Священний обов'язок і почесний обов'язок» (глави 1-3, голови 4-18, голови 19-33). Видавець — Коммерсант FM. Формат — аудіозапис (поширюється вільно).
- Армійські байки. Як я віддавав Священний обов'язок в Радянській армії — М.: Ексмо серія «Наша Батьківщина СРСР», 2016., — ISBN 978-5-699-86412-6[62].
- Від НТВ до НТВ. Таємні смисли телебачення. Моя інформаційна війна — М: Ексмо, 2016. — 800 с. — ISBN 978-5-699-90791-5[63].
- ↑ Андрей Норкин. Slon.ru. Архів оригіналу за 23 лютого 2015. Процитовано 21 серпня 2013.
- ↑ Центр «Миротворець»: Норкін Андрій Володимирович
- ↑ НОРКИН Андрей Владимирович. Академия российского телевидения. Архів оригіналу за 1 січня 2018. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Дмитрий Умецкий[ru]. (4 червня 2004). Телезвезда на экспорт. Ежедневная общероссийская газета «Новые Известия». Архів оригіналу за 5 жовтня 2016. Процитовано 20 серпня 2013.
- ↑ Андрей Норкин: мои 33 подзатыльника. "Я более свободен в своей работе, чем мои коллеги". Московский комсомолец. 4 травня 2006. Архів оригіналу за 25 грудня 2017. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Отдел кадров, 21 ноября — 4 декабря. Информационный портал «Лениздат.ру». 5 грудня 2007. Процитовано 20 серпня 2013.
{{cite web}}
:|ім'я=
з пропущеним|ім'я=
(довідка) - ↑ Создатели НТВ: основатели, ведущие, корреспонденты. РИА Новости. 10 жовтня 2013. Архів оригіналу за 9 листопада 2014. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Андрей Норкин: "На НТВ я научился всему, что умею в телевизионной журналистике". Радио Свобода. 14 квітня 2006. Архів оригіналу за 4 березня 2016. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ О дайте, дайте мне мильончик!. Комсомольская правда. 21 лютого 2001. Архів оригіналу за 29 серпня 2017. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Сегодня в 21:00 новости на ТВ-6 будет вести Светлана Сорокина. NEWSru.com. 4 червня 2001. Архів оригіналу за 5 грудня 2018. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Выпуски новостей на ТВ-6 будут называться "Сейчас". NEWSru.com. 23 серпня 2001. Архів оригіналу за 10 січня 2014. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Теленовости. Кого потеснит Европа?. Независимая газета. 8 вересня 2001. Архів оригіналу за 17 листопада 2017. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Галина Мурсалиева. (4 жовтня 2004). Андрей Норкин: Телевидение закрыто для ярких людей. Общественно-политическая газета «Новая газета». Архів оригіналу за 3 березня 2012. Процитовано 21 серпня 2013.
- ↑ Андрей Норкин покинул «Эхо-ТВ». И просил не пороть горячку. Новая газета. 6 грудня 2007. Архів оригіналу за 5 вересня 2014. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Наталия Ростова. (12 жовтня 2010). «Ничего положительного, что могло происходить в стране, в эфир не попадало». Сайт «Slon.ru». Архів оригіналу за 5 березня 2016. Процитовано 21 серпня 2013.
- ↑ Андрея Норкина уволили с RTVi. Контекст. Коммерсантъ. 4 грудня 2007. Архів оригіналу за 16 червня 2018. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ ИНТЕРВЬЮ С ЖУРНАЛИСТОМ АНДРЕЕМ НОРКИНЫМ ОТ 06.02.2016. Говорит Москва. 6 лютого 2016. Архів оригіналу за 1 листопада 2019. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ На телеканале СТС впервые вышли экстренные выпуски новостей. Российское новостное информационное агентство «NEWSru.com». 25 жовтня 2002. Архів оригіналу за 23 грудня 2017. Процитовано 20 серпня 2013.
- ↑ Документальность в развлечениях и развлекательность новостей: о новых телевизионных проектах в программе Анны Качкаевой рассказывает ведущий «Пятого канала» Андрей Норкин. Радио Свобода. 25 січня 2010. Архів оригіналу за 31 березня 2016. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Сорокина и Собчак заставили включить Пятый. Фонтанка.ру. 25 березня 2010. Архів оригіналу за 4 вересня 2017. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Андрей Норкин:«Программа о детях нужна не современному телевидению, она нужна всем нам». Аргументы и факты. 21 квітня 2010. Архів оригіналу за 9 листопада 2014. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ «Пусть будут мама, папа и собака». Пятый канал предлагает зрителям заняться судьбой брошенных детей. Новые известия. 1 квітня 2010. Архів оригіналу за 4 березня 2016. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Андрей Норкин ушел с «Коммерсантъ FM». Lenta.ru. 3 квітня 2013. Архів оригіналу за 5 квітня 2016. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Андрей Норкин. Радиостанция «Эхо Москвы». Архів оригіналу за 24 лютого 2018. Процитовано 21 серпня 2013.
- ↑ Эхо «Эха». Российская общественно-политическая интернет-газета «Избранное». 23 червня 2008. Архів оригіналу за 4 квітня 2009. Процитовано 21 серпня 2013.
{{cite web}}
:|ім'я=
з пропущеним|ім'я=
(довідка) - ↑ «Общественное телевидение» привлекает опытные кадры. Андрей Норкин будет вести программу на новом телеканале. Коммерсантъ. 3 квітня 2013. Архів оригіналу за 8 січня 2018. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Её прогонишь в дверь…. Журналист. 18 вересня 2013. Архів оригіналу за 9 листопада 2014. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Журналист Андрей Норкин ушёл с ОТР. Lenta.ru. 17 липня 2013. Архів оригіналу за 19 серпня 2013. Процитовано 12 серпня 2013.
- ↑ «Гражданская платформа»: секвестр политической активности. Реплика Андрея Норкина. Вести.Ru. 29 травня 2014. Архів оригіналу за 26 липня 2014. Процитовано 25 вересня 2014.
- ↑ Норкин, Андрей. (3 червня 2014). Украина переживает то, что избежала Россия. Реплика Андрея Норкина. Вести.Ru. Архів оригіналу за 5 червня 2014. Процитовано 3 червня 2014.
- ↑ Маразм крепчает. Реплика Андрея Норкина. Вести.Ru. 10 вересня 2016. Архів оригіналу за 23 лютого 2017. Процитовано 23 лютого 2017.
- ↑ Андрей Норкин: в «Анатомии дня» мне досталась самая интересная часть работы. ОАО «Телекомпания НТВ». 28 серпня 2014. Архів оригіналу за 31 грудня 2017. Процитовано 30 серпня 2014.
- ↑ Список Норкина. ОАО «Телекомпания НТВ». Архів оригіналу за 17 грудня 2017. Процитовано 2 вересня 2014.
- ↑ Премьеры НТВ: «Новое утро» с Анастасией Заворотнюк и новое ток-шоу. АО «Телекомпания НТВ». 19 лютого 2016. Архів оригіналу за 31 грудня 2017. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Елена Афанасьева. Телехранитель. Можно ли изменить „Место встречи“: востребованы ли сегодня социально-политические ток-шоу?» [Архівовано 1 жовтня 2017 у Wayback Machine.] «Эхо Москвы», 06.03.2016
- ↑ От либерала до патриота. Шум. 8 грудня 2016. Архів оригіналу за 12 жовтня 2017. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ «Может, встать на табуретку и приладить петлю?». Lenta.ru. 14 вересня 2015. Архів оригіналу за 5 березня 2016. Процитовано 14 вересня 2015.
{{cite web}}
:|ім'я=
з пропущеним|ім'я=
(довідка) - ↑ Андрей Норкин запускает авторскую программу на «Царьграде ТВ». Известия. 19 січня 2016. Архів оригіналу за 11 травня 2017. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ «Слушай Норкина!». Комсомольская правда. 31 березня 2017. Архів оригіналу за 8 жовтня 2017. Процитовано 31 березня 2017.
- ↑ Норкин Андрей Владимирович. Московский институт телевидения и радиовещания «Останкино» (МИТРО). Архів оригіналу за 6 вересня 2013. Процитовано 15 вересня 2015.
- ↑ Андрей Норкин станет мастером факультета журналистики в МИТРО. Московский институт телевидения и радиовещания «Останкино» (МИТРО). 10 квітня 2013. Архів оригіналу за 16 серпня 2013. Процитовано 19 серпня 2013.
- ↑ Андрей Норкин. АО «Телекомпания НТВ». 22 лютого 2017. Архів оригіналу за 17 грудня 2017. Процитовано 23 лютого 2017.
- ↑ Петровская И. (12 вересня 2014). НТВ вписало новую страницу в историю современного ТВ. Новая газета, № 102. Архів оригіналу за 29 червня 2016. Процитовано 25 вересня 2014.
- ↑ Говорит и показывает подворотня. На российском ТВ появился новый тип ведущего — гопник. Новая газета. 13 квітня 2017. Архів оригіналу за 16 вересня 2017. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Владимир Кара-Мурза-ст.: Норкин ненавидел Белову. Собеседник. 12 березня 2016. Архів оригіналу за 24 лютого 2018. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Яковенко И. (16 вересня 2014). Медиафрения. С ценностями наперевес. Ежедневный журнал. Архів оригіналу за 14 грудня 2014. Процитовано 25 вересня 2014.
- ↑ Съемки программы НТВ «Список Норкина» с участием Ксении Собчак завершились скандалом. Эхо Москвы. 8 лютого 2015. Архів оригіналу за 24 лютого 2018. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Владимир Кара-Мурза: Опустить Собчак Норкину не удалось. Собеседник. 19 лютого 2015. Архів оригіналу за 18 вересня 2017. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ В Союзе журналистов России осудили ведущего НТВ Андрея Норкина, который выгнал из студии эксперта и обозвал его бараном [Архівовано 9 грудня 2017 у Wayback Machine.]. NEWSru.com, 30.09.2016.
- ↑ НСН, 30 сентября 2016. Союз журналистов осудил телеведущего Норкина за хулиганство в эфире. Архів оригіналу за 4 грудня 2017. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Дмитрий Волчек. Что взбесило Норкина? [Архівовано 18 серпня 2017 у Wayback Machine.] «Радио Свобода», 02.10.2016
- ↑ Путин: «Нельзя шельмовать людей за их позицию». Ежедневная деловая газета «Ведомости». 17 квітня 2014. Архів оригіналу за 11 листопада 2014. Процитовано 3 червня 2014.
{{cite web}}
:|ім'я=
з пропущеним|ім'я=
(довідка) - ↑ Ростова, Наталия. (21 квітня 2014). Андрей Норкин: «Нельзя за правое дело бороться неправыми методами». Сайт Slon.ru. Архів оригіналу за 10 жовтня 2016. Процитовано 3 червня 2014.
- ↑ Кашин, Олег. (3 лютого 2014). Почему Андрей Норкин выступил против «Дождя». Сайт Slon.ru. Архів оригіналу за 21 жовтня 2016. Процитовано 3 червня 2014.
- ↑ Владимир Кара-Мурза-ст.: Норкин опорочил память Немцова и "заложил" Венедиктова. Собеседник. 9 листопада 2016. Архів оригіналу за 18 листопада 2016. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Аббас Джума, Майя Мамедова (11 лютого 2016). Андрей Норкин: «За армейскими байками ждите театральные». Свободная пресса. Архів оригіналу за 7 листопада 2017. Процитовано 17 грудня 2017.
- ↑ Победители конкурса «ТЭФИ—2006» — «Лица». Фонд «Академия Российского телевидения». Архів оригіналу за 25 липня 2014. Процитовано 19 серпня 2013.
- ↑ Распоряжение Правительства Российской Федерации от 17 декабря 2013 года № 2376-р (PDF). Официальный сайт Правительства Российской Федерации. 18 грудня 2013. Архів оригіналу (PDF) за 6 березня 2021. Процитовано 18 грудня 2013.
- ↑ Canada, Global Affairs (28 листопада 2022). Regulations Amending the Special Economic Measures (Russia) Regulations. GAC. Архів оригіналу за 3 лютого 2023. Процитовано 25 березня 2023.
- ↑ Наталия Мищенко. Звёзды-усыновители. Журнал «Журнал для родителей» (USA, Brooklin), № 8, август 2007 года. Архів оригіналу за 3 грудня 2017. Процитовано 21 серпня 2013.
- ↑ Свои чужие дети. 24 серпня 2011. Телеканал «Домашний».
{{cite episode}}
: Пропущений або порожній|title=
(довідка) - ↑ Армейские байки. Как я отдавал Священный долг в Советской армии [Архівовано 24 лютого 2018 у Wayback Machine.] «Ozon»
- ↑ От НТВ до НТВ. Тайные смыслы телевидения. Моя информационная война [Архівовано 24 лютого 2018 у Wayback Machine.] «Ozon»
|
- Народились 25 липня
- Народились 1968
- Уродженці Москви
- Лауреати премії ТЕФІ
- Журналісти XXI століття
- Журналісти XX століття
- Російські журналісти
- Російські радіоведучі
- Телеведучі НТВ
- Російські телеведучі
- Російські пропагандисти
- Фігуранти бази «Миротворець»
- Особи, до яких застосовано санкції через російсько-українську війну
- Відмічені в українофобії