Ніколя Шарль Удіно
Ніколя Шарль Удіно | |
---|---|
Народився | 25 квітня 1767[1][4][…] Бар-ле-Дюк[5] |
Помер | 13 вересня 1847[1][2][…] (80 років) Париж, Франція[5] |
Поховання | склеп губернаторівd |
Країна | |
Діяльність | політик, військовослужбовець |
Знання мов | французька[1] |
Учасник | Битва біля Гросберена[6], Битва при Денневіці[6] і Наполеонівські війни |
Титул | герцог |
Посада | Grand Chancellor of the Legion of Honourd, депутат Національної асамблеї Франції, пер Франції[d], член Палати перів Франціїd і Governor of Les Invalidesd |
Військове звання | Маршал Імперії[d] |
Родичі | Charles de Lorencezd[7] |
У шлюбі з | Eugénie de Coucyd[8] |
Діти | Charles Oudinotd і Charles Oudinot de Reggiod |
Нагороди | |
Ніколя Шарль Удіно (фр. Nicolas-Charles Oudinot); 25 квітня 1767, Бар-ле-Дюк, Лотарингія, Франція — 13 вересня 1847), Париж) — граф Удіно, 1-й герцог Реджо (1810), маршал Імперії (1809).
Служив в королівській армії, але скоро залишив її. Революція знову зробила його солдатом. У 1794 році він був уже генералом.
Як начальник штабу Массени прославився обороною Генуї (1800).
В кампаніях 1805—1807 років командував гренадерським корпусом; брав участь в битвах під Остроленці, під Данціґом та під Фрідландом. У 1809 році очолював 2-й армійський корпус; за битву під Ваграмом отримав маршальський жезл, а незабаром після того титул герцога.
У 1812 році на чолі 2-го армійського корпусу Удіно бився з російським генералом графом П. Х. Вітгенштейном, 17 серпня, важко поранений в першій битві під Полоцьком, здав командування Гувйону Сен-Сіру, від якого 2 місяці по тому прийняв його назад. Під час переправи через Березину він допоміг Наполеону врятуватися, але сам був тяжко поранений. Після лікування прийняв командування 12-м армійським корпусом, бився під Бауценом і був розбитий під Лукау 4 червня 1813 р.
Після перемир'я Удіно отримав командування над армією, якій призначено було діяти проти столиці Пруссії. Розбитий 23 серпня під Гросбереном, він був відданий під начальство маршала Нея і разом з останнім знову зазнав поразки під Денневіці (6 вересня). У 1814 році бився під Бар-сюр-Об, потім захищав Париж проти Шварценберга і прикривав відступ імператора.
Прибувши в Фонтенбло з Наполеоном, Удіно умовляв його зректися престолу і, коли Бурбони були відновлені, долучився до них. У подіях Ста днів (1815) не брав ніякої участі.
У 1823 році командував корпусом під час іспанської експедиції; після липневої революції долучився до короля Луї-Філіпа І Орлеанського.
- ↑ а б в г Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ а б Sycomore / Assemblée nationale
- ↑ а б в SNAC — 2010.
- ↑ база даних Léonore — ministère de la Culture.
- ↑ а б Удино Никола Шарль // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохорова — 3-е изд. — Москва: Советская энциклопедия, 1969.
- ↑ а б различные авторы Энциклопедический словарь / под ред. И. Е. Андреевский, К. К. Арсеньев, Ф. Ф. Петрушевский — СПб: Брокгауз — Ефрон, 1907.
- ↑ Sud Ouest — 2014. — ISSN 1760-6454
- ↑ https://books.google.es/books?id=KQucWQsPGegC&dq=liesse%20duchesse%20de%20berry%201822&hl=es&pg=PA128#v=onepage&q=liesse%20duchesse%20de%20berry%201822&f=true
- Nollet-Fabert, «Histoire d'Oudinot» (Бар-ле-Дюк, 1850)
- Nollet-Fabert, «La Lorraine militaire» (III, Нанси, 1855)
- Marshal Nicolas Charles Oudinot [Архівовано 16 листопада 2020 у Wayback Machine.]
- Біографія(фр.) [Архівовано 27 квітня 2012 у Wayback Machine.]
|
- Народились 25 квітня
- Народились 1767
- Уродженці Бар-ле-Дюка
- Померли 13 вересня
- Померли 1847
- Померли в Парижі
- Поховані в Домі інвалідів (Париж)
- Кавалери ордена Святого Володимира 1 ступеня
- Кавалери ордена Чорного орла
- Нагороджені Великим Хрестом ордена Почесного легіону
- Командори військового ордена Віллема
- Кавалери ордена Святого Духа
- Кавалери ордена Святого Михаїла (Франція)
- Маршали Наполеона
- Імена, нанесені на Тріумфальну арку (Париж)
- Учасники битви під Аустерліцом