Хуейнен
Хуейнен | ||||
---|---|---|---|---|
філософія | ||||
Народження | 638 Гуанчжоу, Китай | |||
Смерть | 713 Шаогуань, Гуандун, КНР | |||
Громадянство (підданство) | Династія Тан[1] | |||
Знання мов | ||||
Ім'я при народженні | Дацзянь Хуей-нен | |||
Псевдонім | Хой-нэн | |||
Діяльність | ||||
Школа / Традиція | Чань | |||
Вчителі | Daman Hongrend | |||
Історичний період | сьоме століття н.е. | |||
Конфесія | буддизм | |||
Рід | Lu clan of Fanyangd | |||
| ||||
| ||||
Дацзянь Хуейнен — патріарх китайського чань-буддизму, одна з найважливіших фігур в традиції. Хуей-Нен був шостим і останнім загальним патріархом чань. У японській традиції Хуей-Нен відомий під ім'ям Дайкан Ено[3]. Хуей-Нен відстоював «раптовий» підхід до буддистської практики і просвітління, і в зв'язку з цим вважається засновником південної школи чань, що стала з плином часу панівною.
Хуей-нен народився в сім'ї Лу в 638 році в Синьчжоу (суч. Синьсиндун, провінція Гуандун). Батько Хуей-нена помер, коли той був ще дитиною. Через бідність сім'ї у нього не було шансів здобути освіту, тому через деякий час він обрав професію дроворуба. Одного разу Хуей-нен випадково почув людину, що читає Алмазну сутру, і відразу ж знайшов пробудження. Після цього він вирішив вирушити до монастиря п'ятого патріарха Хунженя, який навчав цієї сутри, щоб стати його послідовником[4].
Через деякий час Хунжень став вибирати собі наступника, пропонуючи громаді написати гатху (короткий вірш), що зображає вчення. Хуей-нен не вмів писати, але з допомогою юного ченця він записав свою гатху. Побачивши цю гатху, Хунжень вирішив вибрати наступником Хуей-нена. Після цього п'ятий патріарх в таємниці від інших вручив Хуей-нену чашу і рясу, тим самим призначивши його шостим патріархом[4].
Хуей-нен повертається на південь Китаю і з 16 років веде життя відлюдника. Офіційно він отримує свій титул патріарха в монастирі Фасінси в 676 році. У 677 року він перебирається в монастир Баоліньси в Шаочжоу (суч. Шаогуань). В іншому монастирі цього міста, Дафаньси, він роз'яснює «таємне вчення» Праджняпараміти і проповідує «раптове вчення» про просвітління за допомогою «позазнакових приписів». Кілька разів він запрошується постати перед імператором, але відмовляється від запрошень. Посмертно отримує титул «Велике Зерцало» від імператора Сянь-цзуна (806-821)[4].
Перед самою смертю Хуейнен вимовив наступну гатху[5]:
В нерухомості не виховати доброти. Здіймаючись вгору, не чини зла. Перебуваючи в спокої, відмовся від того, щоб бачити і чути. Бувши спокійним, перебувай своїм серцем ніде. |
Після цього, згідно з переказами, він вимовив «Я йду!» і зник.
- Штейнер Е. С. Дзен-жизнь: Иккю и окрестности. — СПб: Петербургское Востоковедение, 2006. — С. 31.
- Абаєв, 2011, с. 756.
- Солонін К. Ю. Обретение учения. Традиция Хуаянь-Чань в буддизме тангутского государства Си-Ся. — СПб.: Изд-во С.-Петерб. ун-та, 2007. — С. 15. — 266 с. — ISBN 978-5-288-04505-9.
- Коробов В. Б. Опыт фунционального описания буддийской дхьяны // Буддизм и культурно-психологические традиции народов Востока / отв. ред. Н. В. Абаев. — Новосибирск: Наука, 1990. — С. 101. — 216 с. — ISBN 5-02-029372-5.
- ↑ China Biographical Database
- ↑ CONOR.Sl
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 15 вересня 2015. Процитовано 17 травня 2017.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ а б в Титаренко, 1994, Хуэйнэн.
- ↑ Маслов, 2004, «Сутра помосту шостого патріарха Хуейнена («Люцзу таньцзин»)».