Том Галс
Том Галс | ||||
---|---|---|---|---|
англ. Tom Hulce | ||||
Том Галс, 2006 рік | ||||
Ім'я при народженні | Томас Едвард Галс | |||
Народився | 6 грудня 1953 (70 років) Детройт, Мічіган, США | |||
Громадянство | США | |||
Діяльність | кінопродюсер, співак, актор озвучування, актор театру, кіноактор, телеактор | |||
Alma mater | University of North Carolina School of the Artsd і Interlochen Center for the Artsd | |||
Роки діяльності | 1974–2009; з 2021 (актор) 1999–2011; з 2017 (театральний режисер і продюсер) | |||
Провідні ролі | Вольфганг Амадей Моцарт у фільмі "Амадей" | |||
IMDb | ID nm0001371 | |||
Нагороди та премії | ||||
| ||||
| ||||
Томас Едвард Галс (англ. Thomas Edward Hulce; нар. 6 грудня 1953, Детройт, Мічиган, США) — американський актор і театральний продюсер. Він найбільш відомий роллю Вольфганга Амадея Моцарта у фільмі «Амадей», який отримав нагороду «Оскар» (1984), а також ролями Ларрі «Пінто» Крогера у «Будинку тварин» (1978), Ларрі Бакмана у «Батьківстві» (1989) та Квазімодо в мультфільмі Діснея «Горбань із Нотр-Дама» (1996). Нагороди Галса включають премію «Еммі» за фільм «Хроніки Гайді», премію «Тоні» 2007 року за найкращий мюзикл як головний продюсер фільму «Весняне пробудження», номінацію на премію «Оскар» за найкращу чоловічу роль у фільмі «Амадей» і чотири номінації на «Золотий глобус».
Томас Едвард Галс народився 6 грудня 1953 року в Детройті, штат Мічиган (деякі джерела помилково вказують місце його народження як Вайтвотер, штат Вісконсін)[1]. Наймолодший із чотирьох дітей[2], він виріс у Плімуті, штат Мічиган. Його мати, Джоанна Вінклман, деякий час співала з дівочим оркестром Філа Спітальні, а батько, Реймонд Альберт Галс, працював у Ford Motor Company[3][4][5]. У дитинстві він хотів бути співаком, але перейшов на акторство після того, як його голос змінився в підлітковому віці[6]. Він покинув батьківський будинок у віці 15 років і відвідував Академію мистецтв Інтерлочен і Школу мистецтв Північної Кароліни, залишивши їх за рік до закінчення бакалавра мистецтв[7]. Він здобув ступінь бакалавра в коледжі Белойт у Вісконсині.
Галс дебютував як актор у 1975 році, зігравши разом з Ентоні Гопкінсом у виставі «Equus» на Бродвеї та в Лос-Анджелесі. Протягом решти 1970-х і на початку 1980-х років він працював переважно як театральний актор, час від часу граючи в кіно. Його перша роль у кіно була у просякнутому духом Джеймса Діна фільмі під назвою «30 вересня 1955 року» в 1977 році. В наступній ролі він зіграв студента-першокурсника Лоуренса «Пінто» Крогера у класичній комедії «Дім тварин» (1978). У 1983 році він зіграв жертву вогнепального поранення в телевізійному шоу «St. Elsewhere».
На початку 1980-х в рамках інтенсивної конкуренції (зокрема, Девіда Боуї, Михайла Баришнікова[2], Марка Гемілла[8] та Кеннета Брана[9]) Галса було обрано на роль Моцарта в кіноверсії п'єси Пітера Шаффера «Амадей», знятої режисером Мілоша Формана. У 1985 році він був номінований на премію «Оскар» за найкращу чоловічу роль, програвши партнерові по фільму Ф. Мюррею Абрагаму. У своїй промові нагородження Авраам віддав належне колезі, сказавши: «Сьогодні мені не вистачає лише одного — щоб поруч зі мною стояв Том Галс».
У 1989 році він отримав другу номінацію на премію «Золотий глобус» за найкращу чоловічу роль за визнану критиками гру[10] збирача сміття з інтелектуальними проблемами у фільмі 1988 року «Домінік і Юджин». Він грав ролі другого плану у фільмах «Батьківство» (1989), «Безстрашний» (1993) і «Франкенштейн Мері Шеллі» (1994). У 1988 році він зіграв головну роль у британсько-голландському фільмі «Людина-тінь» польського режисера Пьотра Андреєва.
У 1990 році він був номінований на свою першу премію «Еммі» за роль борця за громадянські права 1960-х років Майкла Швернера в телевізійному фільмі 1990 року «Вбивство в Міссісіпі». Він знявся в ролі кіномеханіка Йосипа Сталіна у фільмі російського режисера Андрія Кончаловського «Ближнє коло» 1991 року. У 1996 році він отримав премію «Еммі» за роль педіатра в телевізійній версії п'єси Венді Вассерштайн «Хроніки Гайді» з Джеймі Лі Кертіс у головній ролі. Того ж року його взяли на роль в анімаційній адаптації Діснея «Горбань із Нотр-Дама», де він надав розмовний і співочий голос головного героя Квазімодо. Попри те, що в середині 1990-х років Галс майже припинив акторську кар'єру, він грав у фільмах «Персонаж» (2006) і «Телепорт» (2008).
Галс продовжував грати у театрі протягом усієї своєї акторської кар'єри. Крім «Equus», він з'явився в бродвейських постановках «Спогад про два понеділки» та «Кілька добрих людей», за які отримав номінацію на премію «Тоні» в 1990 році. У середині 1980-х він з'явився у двох різних постановках драми драматурга Ларрі Крамера «Нормальне серце», написаної на початку епідемії СНІДу[11]. У 1992 році він зіграв головну роль у постановці Shakespeare Theatre Company «Гамлет»[12]. Серед його виступів у регіональному театрі — «Східний стандарт» у репертуарному театрі Сіетла та «Нічого святого» на форумі Марка Тейпера, обидва в 1988 році[13].
Він залишив акторську кар'єру в середині 1990-х, щоб зосередитися на режисурі та продюсуванні[14]. У 2023 році Галс ненадовго повернувся до акторської гри, повторивши роль Квазімодо в короткометражному мультфільмі «Одного разу на студії»[15][16].
Серед головних проєктів Галса — шестигодинна сценічна адаптація «Правил сидрового дому» Джона Ірвінга на два вечори; а також фестиваль моновистав Алана Беннета «Talking Heads», який отримав шість нагород Obie Awards, нагороду «Драма Деск», спеціальну нагороду Outer Critics Circle Award і нагороду New York Drama Critics’ Circle Award за найкращу іноземну п'єсу[17]. Він також очолював «10 Million Miles», музичний проєкт Кіта Буніна та номінованої на премію Греммі співачки та автора пісень Петті Гріффін, прем'єра якого відбулася навесні 2007 року в Atlantic Theatre Company.
Галс був головним продюсером бродвейського хіта «Весняне пробудження», який отримав вісім премій «Тоні» у 2007 році, у тому числі одну за найкращий мюзикл. Він також виступив головним продюсером сценічної адаптації альбому Green Day American Idiot. Світова прем'єра мюзиклу відбулася в Берклі, штат Каліфорнія, в Berkeley Repertory Theatre у 2009 році та відбулася на Бродвеї у квітні 2010 року. У 2017 році він почав працювати продюсером мюзиклу «Ain't Too Proud», який у 2019 році отримав 11 номінацій на премію «Тоні». Він також продюсував фільм 2004 року «Будинок на краю світу» за мотивами роману Майкла Каннінгема.
У 2008 році Галс визнав себе геєм в інтерв'ю для Seattle Gay News. У тому ж інтерв'ю він скористався можливістю спростувати чутки про те, що одружився з жінкою (імовірно, італійській художниці, на ім'я Сесілія Ерміні) і мав від неї доньку, на ім'я Аня: «Ця інформація — що у мене є дружина і дитина — неправдива. У світі Інтернету є багато неправди. Будь-хто може писати щось у Вікіпедії, і це не обов'язково має бути правдою. Я почуваюся комфортно серед списків [відкритих акторів-геїв], хоча я перестав зніматися приблизно 10 років тому»[18].
Рік | Назва | Роль | Примітки |
---|---|---|---|
1977 | 30 вересня 1955 року | Генлі | |
1978 | Будинок тварин | Лоуренс «Пінто» Крогер | |
1980 | Ці губи, ці очі | Арті Шумейкер | |
1984 | Амадей | Вольфганг Амадей Моцарт | Премія «Давид ді Донателло» найкращому іноземному актору
Номінація — Премія «Оскар» за найкращу чоловічу роль Номінація — Премія «Золотий глобус» за найкращу чоловічу роль — драма |
1986 | Ехо-парк | Джонатан | |
1987 | Танець смерті | C.C. Друд | |
1988 | Домінік та Юджин | Домінік «Нікі» Лучано | Номінація — Премія «Золотий глобус» за найкращу чоловічу роль — драма |
1988 | Людина-тінь | Девід Рубенстін / Людина-тінь | |
1989 | Батьківство | Лоуренс «Ларрі» Бакман | |
1989 | Чорна веселка | Гері Воллес | |
1991 | Внутрішнє коло | Іван Саньшин | |
1993 | Безстрашний | Стівен Брілльштейн | |
1994 | Франкенштейн Мері Шеллі | Генрі Клерваль | |
1995 | Крила мужності | Антуан де Сент-Екзюпері | |
1996 | Горбань з Нотр-Даму | Квазімодо | Озвучування Номінація — премія «Енні» за найкраще досягнення в акторській майстерності |
2002 | Горбань з Нотр-Даму 2 | Квазімодо | Озвучування Direct-to-DVD |
2004 | Будинок на краю світу | Н/Д | Продюсер |
2006 | Персонаж | Доктор Кайлі | |
2008 | Телепорт | Містер Боукер | |
2009 | Кайл Рябко: Лідер | Камео | Документальний фільм |
2018 | Чайка | Н/Д | Продюсер |
2022 | Весняне пробудження: Ті, кого ви знали | Камео | Продюсер Документальний фільм |
2023 | Одного разу на студії | Квазімодо | Озвучування Короткометражний фільм |
Назва | Рік | Роль | Примітки |
---|---|---|---|
Чудові виступи | 1975 | Молодий Франк | Епізод: «Провулок незабудок» |
Американський парад | 1976 | Брат | Епізод: «Пісня про себе» |
Хроніки Адамса | 1976 | Студент | Епізод: «Розділ X: Джон Квінсі Адамс, конгресмен» |
St. Elsewhere | 1983 | Джон Доу #12 / Девід Стюарт | 3 епізоди |
American Playhouse | 1986 | Деніел Рокет | Епізод: «Зліт і падіння Даніеля Рокета» |
Tall Tales & Legends | 1986 | Квінн | Епізод: «Джон Генрі» |
Вбивство в Міссісіпі | 1990 | Майкл «Міккі» Швернер | Телевізійний фільм
Номінація — Премія «Золотий глобус» за найкращу чоловічу роль мінісеріалу або телефільму Номінація — Премія «Еммі» за найкращу чоловічу роль у мінісеріалі або серіалі-антології, або телефільмі |
Таємна кімната | 1993 | Джо | Епізод: «Сни про воду» |
Фрейзер | 1995 | Кіт (голос) | Епізод: «Вона — бос» |
Хроніки Гейді | 1995 | Пітер Патроне | Телевізійний фільм
Премія «Еммі» за найкращу чоловічу роль другого плану в багатосерійному фільмі або серіалі в прайм-тайм Премія CableACE за найкращу чоловічу роль другого плану в міні-серіалі або фільмі Номінація — Премія «Золотий глобус» за найкращу чоловічу роль другого плану серіалу, мінісеріалу або телефільму |
Назва | Рік | Роль | Примітки |
---|---|---|---|
Equus | 1974 | Алан Стренг | |
Спогад про два понеділки / 27 вагонів бавовни | 1976 | Берт | |
Дванадцять снів | 1981 | Сенфорд Сатнем | |
Кілька хороших людей | 1989 | Молодший лейтенант Деніел А. Каффі | Номінація — премія «Тоні» за найкращу чоловічу роль у п'єсі
Номінація — премія Гелен Хейз найкращу чоловічу роль у п'єсі, гастрольний театр |
Гамлет | 1992 | Гамлет | Номінація — премія Гелен Хейз за найкращу чоловічу роль, місцевий театр |
Правила сидрового дому | 1999 | Н/Д | Режисер
Номінація — Drama Desk Award за найкращу режисуру вистави |
Talking Heads | 2003 | Н/Д | Продюсер
Номінація — Drama Desk Award за найкращу виставу |
Весняне пробудження | 2006 | Н/Д | Продюсер
Премія «Тоні» за найкращий мюзикл Drama Desk Award за найкращий мюзикл |
American Idiot | 2010 | Н/Д | Продюсер
Номінація — премія «Тоні» за найкращий мюзикл Номінація — Drama Desk Award за найкращий мюзикл |
У ясний день можна бачити вічність | 2011 | Н/Д | Продюсер |
Значуща інша особа | 2017 | Н/Д | Продюсер |
Ain't Too Proud | 2019 | Н/Д | Продюсер
Номінація — премія «Тоні» за найкращий мюзикл |
- ↑ Where Have You Been, Tom Hulce? Pittsburgh Tribune, August 13, 2004
- ↑ а б With Amadeus, Tom Hulce Finds His Career Crescendoing People, December 10, 1984
- ↑ The New Netherland Ancestors of Thomas Edward Hulce. Freepages.genealogy.rootsweb.ancestry.com. 27 липня 2002. Процитовано 5 грудня 2013.
- ↑ William Holden, Patrick Swayze, and Tom Hulce: their cousinship with Jean Margaret (Kennedy) Mitchelson through the Betts family. Cybrary.uwinnipeg.ca. Процитовано 5 грудня 2013.
- ↑ «Playing Ordinary Man Difficult for Hulce», Charlotte Observer, December 11, 1988.
- ↑ Amadeus Reinvents Himself, Playbill, December 5, 2006.
- ↑ Hulce Found His Calling in Ann Arbor's Theater Community. Detroit Free Press, April 18, 2010.
- ↑ Brady, Tara (25 листопада 2017). Mark Hamill: 'If I had to climb a Skellig, I was staying at the top'. The Irish Times. Процитовано 6 грудня 2018.
- ↑ Branagh, Kenneth (1990). Beginning. New York: Norton. с. 105–109. ISBN 978-0-393-02862-1. OCLC 20669813.
- ↑ amctv.com. AMC Movie Guide. Movies.amctv.com. Архів оригіналу за 24 лютого 2012. Процитовано 5 грудня 2013.
- ↑ The Heart of the Matter [Архівовано December 28, 2009, у Wayback Machine.] Gay Times, July 1986
- ↑ "Hamlet, " Hulce & the Issue of Character The Washington Post, November 23, 1992
- ↑ «Regional Theater Finds a Winner: 'Nothing Sacred' Is the Play of the Year Although It Never Received the Broadway Stamp of Approval». Los Angeles Times, October 16, 1988.
- ↑ Blankenship, Mark (3 грудня 2006). Producer Hulce springs to new Rialto role. Variety. Архів оригіналу за 7 березня 2021.
- ↑ Once Upon a Studio: Here's All the Actors Who Turned Up for Disney's 100th Anniversary Celebration, Comicbook.com, October 16, 2023.
- ↑ Behind the Voice Actors: Tom Hulce Behind the Voice Actors, Retrieved November 7, 2023
- ↑ Jones, Kenneth (12 серпня 2003). Talking Heads, Off-Broadway's Acclaimed Alan Bennett Fest, Ends Sept. 7. Playbill.
- ↑ Andrews-Katz, Eric (3 жовтня 2008). SGN Exclusive Interview: The Incredible Hulce. Seattle Gay News. Архів оригіналу за 21 квітня 2021.
- Том Галс на Internet Off-Broadway Database
- Том Галс на сайті Internet Broadway Database (англ.)
- Том Галс на сайті IMDb (англ.)
- Tom Hulce at Filmreference.com. Процитовано 11 липня 2010.
- Народились 6 грудня
- Народились 1953
- Живі люди
- Лауреати премії «Давид ді Донателло»
- Антрепренери США
- Американці ірландського походження
- Американці німецького походження
- Американці англійського походження
- Американці нідерландського походження
- Американські актори озвучування
- Американські театральні актори
- Американські кіноактори
- Музиканти-геї США
- Актори-геї США
- ЛГБТ-люди США XXI століття
- ЛГБТ-люди США XX століття