Tomàs de Vio
Nom original | (it) Tommaso De Vio |
---|---|
Biografia | |
Naixement | 20 febrer 1469 Gaeta (Itàlia) |
Mort | 9 agost 1534 Roma |
Bisbe de Gaeta | |
13 abril 1519 – 9 agost 1534 ← Fernando Herrera (en) Diòcesi: bisbat de Gaeta | |
Arquebisbe de Palerm | |
1r maig 1518 (Gregorià) – 19 desembre 1519 ← Francesc de Remolins – Jean de Carondelet → Diòcesi: arquebisbat de Palerm | |
Cardenal | |
1r juliol 1517 (Gregorià) – 9 agost 1534 | |
Mestre de l'Orde de Predicadors | |
1508 – 1517 ← Jean Clérée (en) | |
Dades personals | |
Religió | Església Catòlica |
Formació | Universitat de Pàdua |
Activitat | |
Ocupació | bisbe catòlic (1518 (Gregorià)–), sacerdot catòlic (1491 (Gregorià)–), filòsof, teòleg, frare |
Ocupador | Universitat de Pàdua |
Orde religiós | Orde dels Predicadors |
Consagració | Niccolò Fieschi |
Participà en | |
1r octubre 1523 | conclave de 1523 |
28 desembre 1521 | Conclave de 1521-22 |
Tomàs de Vio O.P. (20 de febrer de 1469, Gaeta - † 10 d'agost de 1534, Roma) també conegut com a Cardenal Gaietà o Gaetano (en italià), fou un cardenal, Mestre General de l'Orde de Predicadors i diplomàtic de la Santa Seu.[1]
Biografia
[modifica]El 1484 entrà amb els dominics al monestir de Gaeta, on prengué el nom de Tomàs, i prosseguí els estudis de teologia i filosofia a Nàpols, Bolonya i Pàdua.
Fou professor de teologia a les universitats de París i de Roma, i en aquest camp va adquirir una notable fama després d'un debat públic amb Pico della Mirandola a Ferrara el 1494.
Des del 1508 fins al 1518 fou Mestre General de l'Orde i conseller dels papes, demostrà un gran zel en defensar els drets papals contra el Concili de Pisa, en una sèrie de publicacions que foren prohibides per La Sorbona i cremades per ordre del rei Lluís XII de França.
El 1517 el papa Lleó X l'elevà al càrrec de cardenal i el nomenà arquebisbe de Palerm. El 1518 fou fet arquebisbe de Gaeta. Aquell any fou enviat a Alemanya com a legat pontifici per participar en la Dieta de Frankfurt, on buscà frenar la naixent Reforma Protestant de Martí Luter.
El 1519 tornà a Roma sense haver convençut Luter d'abandonar els seus propòsits de cisma, i ajudà el papa a redactar la butlla Exsurge Domine dirigida a contrarestar el creixement de la reforma luterana.
Del 1523 al 1524 organitzà la resistència contra els turcs a Alemanya, Polònia i Hongria. El 1527 fou fet presoner durant el Saqueig de Roma pels lansquenets, enviats a Itàlia per Carles V per castigar Climent VII per la traïció a la seva paraula. Tot i així fou alliberat.
El 1534 pronuncià la sentència definitiva sobre la validesa del matrimoni d'Enric VIII d'Anglaterra i Caterina d'Aragó, i aquell mateix any va morir.
-
Summula Caietani, 1530
-
Opuscula omnia, 1596
Referències
[modifica]- ↑ Cuccia, Emiliano Javier «Tomás de Vio Cayetano, o la modernidad en letras medievales». Anales del Seminario de Historia de la Filosofía, Vol 34, Núm. 3, 2017 [Consulta: 30 desembre 2017].
Precedit per: Juan Cleré |
Mestre General de l'Orde de Predicadors 1508 - 1518 |
Succeït per: García de Loaysa y Mendoza |
- Mestres Generals de l'Orde dels Predicadors
- Frares dominics italians
- Cardenals creats per Lleó X
- Exegetes catòlics
- Teòlegs del segle XV
- Teòlegs del segle XVI
- Teòlegs tomistes
- Teòlegs dominics
- Persones de la província de Latina
- Alumnes de la Universitat de Pàdua
- Morts a Roma
- Biblistes
- Cardenals dominics
- Teòlegs catòlics italians
- Cardenals del Laci
- Naixements del 1469