Anna Auředníčková
Anna Auředníčková | |
---|---|
Rodné jméno | Anna Schicková |
Narození | 22. ledna 1873 Praha |
Úmrtí | 19. července 1957 (ve věku 84 let) |
Místo pohřbení | Olšanské hřbitovy |
Povolání | překladatelka |
Ocenění | Řád Bílého lva |
Manžel(ka) | Zdenko Auředníček |
Děti | Zdenko, Anna |
Příbuzní |
|
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Anna Auředníčková, rozená Schicková, též Schiková[1] (22. ledna 1873, Praha, Rakousko-Uhersko – 19. července 1957, Praha, Československo) byla česká překladatelka, prozaička, propagátorka české kultury v zahraničí (zejména v Rakousku a Německu) a kulturní pracovnice mezi vídeňskými Čechy. Roku 1928 byla vyznamenána Československým řádem Bílého lva.[2] Až do roku 1989 přitom byla jedinou Češkou vyznamenanou tímto řádem, přičemž do roku 2016 řád získaly už jen Zdena Salivarová-Škvorecká a Madeleine Albrightová.[3]
Život
[editovat | editovat zdroj]Anna Schicková se narodila 22. ledna 1873 v Praze. Byla dcerou žurnalisty, politika a šéfredaktora staročeských stranických (německy psaných) novin Politik Ignáta (Hynka) Schicka. Díky svému rodinnému zázemí se pohybovala ve vlasteneckém českém prostředí a dostalo se jí kvalitního obecného i jazykového vzdělání.[4] Dne 22. září 1891 se v Praze provdala za advokáta JUDr. Zdenka Auředníčka ,[5][p 1] se kterým měla syna Zdenka (*1892) a dceru Annu (*1902). Kvůli onemocnění manželova otce, Antona Auředníčka, se rodina v roce 1894 přestěhovala do Kutné Hory, kde Z. Auředníček převzal otcovu právnickou kancelář. Osudy rodiny velmi poznamenala obhajoba Leopolda Hilsnera, kterého Z. Auředníček obhajoval jako advokát ex offo v obou procesech v letech 1899–1900. Kvůli rozšířenému antisemitismu Zdenko Auředníček ztratil své klienty a jeho rodina byla šikanována. Na radu T. G. Masaryka se proto celá rodina roku 1902 odstěhovala do Vídně.[6]
Anna Auředníčková ve Vídni začala překládat z francouzštiny a angličtiny do němčiny, aby tak pomohla svému manželovi, jehož začátky byly velmi obtížné. Později navíc prosadila německé překlady českých autorů. V průběhu let tak přeložila desítky knih a stovky povídek a kratších textů.[4] Anna Auředníčková se účastnila krajanského spolkového života, zapojila do mezinárodního ženského hnutí a do činnosti Kulturbundu. V roce 1932 sestavila antologii české literatury Dreissig tschechische Erzähler.[4] Věnovala se také dobročinné práci a zprostředkovávala zahraniční koncerty, výstavy a přednášky českých umělců. Dům rodiny Auředníčkových pravidelně hostil české umělce a politiky. Anna Auředníčková díky této své činnosti ve Vídni získala přezdívku „český konzul“.[4] Za její zásluhy o propagaci české literatury a umění v Rakousku a podporu poskytovanou českým umělcům jí byl 12. prosince 1928 propůjčen československý Řád Bílého lva 5. třídy.[2][7]
Do Československa se Anna Auředníčková vrátila až roku 1938. Za druhé světové války byla tři roky vězněna v koncentračním táboře Terezín, kam byla roku 1941 jako osmašedesátiletá odtransportována z rasových důvodů (její otec i ona sama jako dítě byli pokřtění židé[1]). V Terezíně za války pracovala jako ošetřovatelka starých a nemocných lidí.[4] Po válce se vrátila do Prahy a svou vězeňskou zkušenost zachytila v knize Tři léta v Terezíně, vydané roku 1945.[2] V dalších letech se věnovala překladům (do češtiny z němčiny přeložila román L. Feuchtwangera Lišky na vinici) a drobné publicistice pro krajany v zahraničí, postupně však upadla v zapomenutí a žila v hmotné bídě.[3] Anna Auředníčková zemřela dne 19. července 1957 v Praze.[4] Pochována byla vedle svého manžela a syna na pražských Olšanských hřbitovech.[2]
Dílo
[editovat | editovat zdroj]- Dreissig tschechische Erzähler (Darmstädter Verlag, 1932) – antologie české literatury
- Tři léta v Terezíně (Alois Hynek, 1945)
Překlady
[editovat | editovat zdroj]Anna Auředníčková překládala do němčiny především díla Karla Čapka.
Mezi další překládané autory patřili ze starších Ignát Herrmann, Svatopluk Čech, Alois Jirásek, bratři Mrštíkové, Jan Neruda, Karel Matěj Čapek-Chod, Gabriela Preisová, Růžena Svobodová a další. Z novějších – tehdejších současných autorů to byli zejména Viktor Dyk, Benjamin Klička, Josef Kopta, Jiří Wolker, Jaromír John, Eduard Bass a další. Jen v roce 1932 přeložila 5 románů a 205 povídek.[8]
Databáze Národní knihovny ČR uvádí tyto její překlady do němčiny:
- Das Absolutum oder Die Gottesfabrik (Karel Čapek: Továrna na absolutno, Berlín, 1924)
- Die Hühnersteige (Emil Vachek: Bidýlko, Curych, 1935)
- Und wer ist mehr (Václav Jelínek: A kdo je víc?, hornická veselohra, Lipsko, 1955)
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Poznámky
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b Soupis pražských obyvatel, Schik Hynek
- ↑ a b c d VACEK, Jiří. Hilsnerův obhájce. Polensko. 2002, čís. 4, s. 16. Dostupné online.
- ↑ a b Petr Zídek. Drama skutečně nadčasové. Lidové noviny. 2016, roč. XXIX, čís. 34, s. 10. ISSN 0862--5921.
- ↑ a b c d e f Hana Klínková. Anna Auředníčková - „Český konzul“ ve Vídni. Tvar. 1998, roč. IX, čís. 7, s. 14. Dostupné online. ISSN 0862-657X.
- ↑ Matrika oddaných, Panna Marie Vítězná, 1879-1891, snímek 284
- ↑ [Vacek, 2002, s. 15.]
- ↑ Československý řád Bílého lva 1923–1990 – Jmenný rejstřík nositelů [online]. ARCHIV KANCELÁŘE PREZIDENTA REPUBLIKY [cit. 2016-02-10]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-08-15.
- ↑ 60. narozeniny A. Auředníčkové. Národní listy. 22. 1. 1933, s. 10. Dostupné online.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- SEDLMAYEROVÁ, Oldra. Tichá pracovnice na velkém díle – k pětašedesátinám paní Anny Auředníčkové. Brno: Nezávislá politika, 1938. 24 s.
- Hana Klínková. Anna Auředníčková – Život ve znamení služby vlasti a české kultuře. In: Lucie Wittlichová. Vzkazy domů: příběhy Čechů, kteří odešli do zahraničí (emigrace a exil 1848-1989). Praha: Dny české státnosti : Labyrint, 2012. ISBN 978-80-87260-46-3. Kapitola 1918–1938, s. 139–148.
- Hana Klínková. Anna Auředníčková - „Český konzul“ ve Vídni. Tvar. 1998, roč. IX, čís. 7, s. 14–15. Dostupné online. ISSN 0862-657X.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]- AUŘEDNÍČKOVÁ Anna (roz. SCHICKOVÁ) [online]. Památník národního písemnictví [cit. 2016-02-10]. Dostupné online.[nedostupný zdroj]
- Profil Anny Auředníčkové v databázi Albína.