Židovská radnice v Kroměříži
Židovská radnice v Kroměříži | |
---|---|
Židovská radnice | |
Účel stavby | |
Židovská radnice, obecní dům, škola, rituální lázeň | |
Základní informace | |
Sloh | barokní |
Architekt | Giovanni Pietro Tencalla |
Výstavba | 1687-1688 |
Stavebník | Karel Lichtenštejn |
Poloha | |
Adresa | Moravcova 259, Kroměříž, |
Ulice | Moravcova |
Souřadnice | 49°17′54,05″ s. š., 17°23′48,8″ v. d. |
Židovská radnice | |
Další informace | |
Rejstříkové číslo památky | 33532/7-6009 (Pk•MIS•Sez•Obr•WD) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Budova bývalé Židovské radnice (hebrejsky bejt ha-am) v Kroměříži se nachází v Moravcově ulici č.p. 259 v blízkosti centra města. Je chráněna jako nemovitá Kulturní památka České republiky pod číslem 33532/7-6009.[1]
Historie domu
[editovat | editovat zdroj]Barokní budova byla postavená Židům za věrné služby v období po třicetileté válce (tragický osud kroměřížských Židů během třicetileté války barvitě líčí Kroměřížská selicha[2]) biskupem Karlem Lichtenštejnem v letech 1687-88, snad podle plánů italského stavitele Giovanniho Pietra Tencally. Má architektonicky významné průčelí členěné pilastry. Přízemí je zaklenuto valenou klenbou. Nad vchod, opatřeným portálem, byl v prvních desetiletích 18. století zasazen pískovcový znak kardinála Wolfganga Hannibala von Schrattenbach. Bývalo zde středisko židovské obce od dávných dob. Král Jan Lucemburský povolil již v roce 1322 biskupu Konrádovi, aby usadil na svém zboží jednoho žida lichevního. Tím bylo v českých zemích poprvé překročeno tzv. židovské právo, dle kterého mohli Židy (servi camerae regiae) ve svých městech držet pouze králové. Když v roce 1606 dal kardinál František z Ditrichštejna kroměřížským židům výsadní listinu, bylo tu už 21 židovských domů i se špitálem, později 35 domů a v každém několik rodin. V ghettu byla i synagoga a židovský hřbitov. Moravcova ulice původně Velká Židovna (pojmenovaná podle Františka Moravce (1734–1814) historika a profesora kroměřížského piaristického gymnázia) tvořila spolu s dnešní Tylovou ulicí původně Malou Židovnou, později ulicí Svatomichalskou a částí ulice Farní židovské ghetto oddělené od křesťanské části města separační zdí (její část stále stojí na Riegrově náměstí u kostela Nanebevzetí Panny Marie). Když bylo v roce 1849 zrušeno výjimečné postaveni Židů, začaly se rodiny stěhovat i do vnitřního města, na náměstí, do přilehlých hlavních ulic. Téměř sto let (až do roku 1880) byla v budově i židovská škola (v roce 1947 při generální visitaci visitoval kardinál Maxmilián Josef Sommerau-Beckh také židovskou školu a židé mu vystavěli slavnostní bránu)[3][4] a rituální lázeň. V letech 1974–1980 byla budova rekonstruována a sídlil zde Školský úřad, poté Okresní kulturní středisko. V současné době je budova v soukromém vlastnictví.
Dějiny židovské obce v Kroměříži vylíčil rabín dr. Adolf Frankel-Grün (1847 Uherský Brod-1916 Kroměříž) v knize Geschichte der Juden in Kremsier (Dějiny Židů v Kroměříži), která vyšla ve Vratislavi v roce 1896.[5] Život v kroměřížském ghettu věrně popisuje ve svých povídkách i zdejší rodák, německy píšící židovský publicista Max Grünfeld (1856-1933), pravidelně přispívající do časopisu Zeitschrift für die Geschichte der Juden in der Tschechoslowakei (česky Časopis pro dějiny Židů v Československu). Knihy jeho povídek vyšly v 90. letech 19. století pod názvy Mährische Dorfjuden (česky Příběhy z kroměřížského ghetta, Olomouc, Votobia 1997), Die Leute des Ghetto (česky Lidé ghetta, Olomouc, Votobia 2000) a Leben und Lieben im Ghetto (česky Život a láska v ghettu, Brno, Tribun EU 2009).
V roce 2017 byla budova rekonstruována a 6. listopadu 2017 byly před vchodem do budovy instalovány čtyři kameny zmizelých připomínající rodinu posledního židovského rabína Joachima Astela (1. 11. 1901 Přemyšl – 24. 6. 1942 Osvětim[6]).
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu židovská radnice v Kroměříži na Wikimedia Commons
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Ústřední seznam kulturních památek České republiky [online]. Praha: Národní památkový ústav [cit. 2016-05-25]. Identifikátor záznamu 145182 : židovský obecní dům. Památkový katalog. Hledat dokumenty v Metainformačním systému NPÚ [1].
- ↑ http://www.jewishmuseum.cz/sbirky-a-vyzkum/digitalni-sbirky/predmet-mesice/109/Rukopis-obsahujici-kajicnou-modlitbu-za-kromerizske-zidy-pobite-svedy-v-cervnu-1643/ Archivováno 23. 4. 2016 na Wayback Machine. Židovské muzeum v Praze
- ↑ CHODNÍČEK, Julius. Vzpomínky na starou Kroměříž. Ve Věrovanech: Jan Piszkiewicz, 2003. 155 s. ISBN 80-86768-02-3.
- ↑ CHODNÍČEK, Julius. Kroměříž v hradbách. Ilustrace František Vrobel. Kroměříž: J. Gusek, 1938. 105 s. Dostupné online.
- ↑ Informační tabulky "MĚSTSKÁ PAMÁTKOVÁ REZERVACE KROMĚŘÍŽ", text Spáčil, Jindřich, Kroměřížské technické služby, s.r.o., Kroměříž
- ↑ https://zlin.idnes.cz/kameny-zmizelych-joachim-astel-rodina-kromeriz-rabin-zid-pzq-/zlin-zpravy.aspx?c=A171101_361641_zlin-zpravy_ras
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- KLENOVSKÝ, Jaroslav. Židovské památky Kroměříže. Kroměříž: Pálková-Verlag, 1996. 56 s. ISBN 80-238-0219-4.
- PEŘINKA, František Vácslav. Dějiny města Kroměříže. 3. díl, Obsahující místopis. Kroměříž: Městský osvětový sbor, 1940. 956 s.
- SVÁTEK, Josef. Bývalá židovská radnice v Kroměříži. In: Zpravodaj Muzea Kroměřížska ’82. Kroměříž: Muzeum Kroměřížska, 1982. S. 15–22.