14. granátnická divize SS (1. ukrajinská)
14. Waffen-Grenadier-Division der SS (galizische Nr. 1) | |
---|---|
Země | |
Existence | 28. duben 1943 – 15. duben 1945 |
Typ | pěchota |
Velikost | divize |
Přezdívka | Галичина haličská divize |
Velitelé | Walter Schimana Fritz Freitag |
Nadřazené jednotky | |
Účast | |
Války | druhá světová válka |
Bitvy |
14. granátnická divize SS (1. haličská) (německy 14. Waffen Grenadier Division der SS (galizische Nr.1), před rokem 1944 nazývaná 14. dobrovolnická divize „Halič“ (německy 14. SS-Freiwilligen Division "Galizien")[1] byl německý útvar původně rekrutovaný z haličských dobrovolníků ukrajinského původu[2][2][3] ,
a dobrovolníci a důstojníci z Holandska.[4] Zformován v roce 1943, zničen ve Lvovsko-sandoměřské operaci, znovu postaven bojoval na Slovensku, v Jugoslávii a v Rakousku před tím, než byl přejmenován na první divizi Ukrajinské lidové armády a vzdal se západním spojencům 10. května 1945. Haličská divize SS má na svědomí mnoho spáchaných válečných zločinů. Na Ukrajině nejsou pochody na její počest zakázány a jednou ročně se koná vzpomínková akce.[2]
Pozadí událostí
[editovat | editovat zdroj]S rozpadem Rakousko-Uherska po první světové válce bylo území východní Haliče obývané ukrajinskou většinou, ale s významnou polskou menšinou připojeno po polsko-sovětské válce k Polsku. Mezi válkami byly politické sympatie Ukrajinců rozděleny mezi umírněné národní demokraty a radikálnější OUN. Sama OUN se rozdělila na dvě frakce, OUN-M vedenou Andrijem Melnykem s těsnými vazbami na německou vojenskou rozvědku (Abwehr), a mnohem radikálnější křídlo OUN-B vedené Stepanem Banderou. Po rozdělení Polska v důsledku paktu Ribbentrop–Molotov v roce 1939 bylo území východní Haliče anektováno Sovětským svazem a jako Západní Ukrajina připojeno k Ukrajinské sovětské republice. V roce 1941 bylo při operaci Barbarossa okupováno Německem.
Ukrajinští vůdci bez ohledu na politickou orientaci si uvědomovali potřebu vycvičené armády. I Němci nejprve zvažovali zformování ozbrojených sil z etnických Slovanů, ale později myšlenku opustili jako nepřijatelnou, neboť považovali Slovany ve srovnání s nadřazenou germánskou rasou za podlidi (Untermenschen).[5] Rostoucí německé ztráty přivedly nacistické vůdce na počátku roku 1943 ke změně dřívějších záměrů.[6]
Formování divize
[editovat | editovat zdroj]S myšlenkou sestavit vojenský útvar z haličských dobrovolníků přišel guvernér haličského distriktu Dr. Otto von Wächter, který navrhl vytvořit divizi zbraní SS určenou k nasazení na východní frontě. Zřízení 14, granátnické divize bylo slavnostně vyhlášeno na různých místech v Haliči v dubnu 1943. Podle zhruba padesátky dokumentů zahrnující novinové výstřižky, záznamy rozhlasových promluv atd. se tak stalo 28. dubna. První fáze náboru dobrovolníků byla zahájena v červnu 1943. Zpočátku byly Wachterovy návrhy (jakkoli podporované ukrajinskými kruhy) odmítány. V Berlíně však Wächter získal podporu Himmlera, který požadoval, aby divize byla postavena z haličanů, jež považoval za více árijské. Pojmy ukrajinský, Ukrajina se neměly ve zmínkách objevit, ke zdůraznění odkazu rakousko-uherského císařství měl být používán termín „Galizien“. David Marples se domnívá, že divize byla nazvána „Halič“ k zajištění ryze německého vlivu, aby se předešlo užití pojmu „ukrajinský“, který by mohl vzbuzovat nežádoucí očekávání.[7] Wächter se sblížil s Ukrajinským ústředním výborem (Український центральний комітет), apolitickou organizací, poskytující sociální péči, kterou vedl Volodymyr Kubijovyč. Výbor myšlenku zformování divize podpořil.[8] Ukrajinská řeckokatolická církev žádala o přítomnost jejích kaplanů, to obvykle Němci nedovolili, a tak se divize stala spolu s bosenskou divizí jednou z mála výjimek.
Němci učinili dva politické ústupky. Přislíbili, že divize nebude nasazena proti západním spojencům a bude bojovat pouze proti bolševikům. Složení přísahy věrnosti Hitlerovi bylo dobrovolné.
Pojmenování útvaru
[editovat | editovat zdroj]- SS-Schützendivision "Galizien" (květen 1943)
- 14. SS-Freiwilligen-Division "Galizien" (30. červenec – 22. říjen 1943)
- 14. Galizische SS-Freiwilligen-Division (22. říjen 1943 – 27. červenec 1944)
- 14. Waffen-Grenadier-Division der SS (galizische Nr.1) (27. červenec – 12. prosinec 1944)
- 14. Waffen-Grenadier-Division der SS (ukrainische Nr. 1) (12. prosinec 1944 – 25. duben 1945)
- 1. Ukrainische Division der Ukrainischen National-Armee (25. duben – 8. květen 1945)
Bojová sestava
[editovat | editovat zdroj]- Waffen-Grenadier-Regiment der SS 29 (galizisches Nr. 1)
- Waffen-Grenadier-Regiment der SS 30 (galizisches Nr. 2)
- Waffen-Grenadier-Regiment der SS 31 (galizisches Nr. 3)
- Waffen-Artillerie-Regiment der SS
- Waffen-Füsilier-Bataillon
- SS-Freiwilligen-Flak-Abteilung
- Waffen-Nachrichten-Abteilung der SS
- SS-Radfahr-Bataillon
- Waffen-Pionier-Bataillon der SS
- Waffen-Panzerjager-Kompanie
- SS-Sanitäts-Abteilung
- SS-Veterinär-Kompanie
- SS-Division-Nachschubtruppen
- SS-Wirtschafts-Bataillon
- SS-Versorgungs-Kompanie
- SS-Feldpostamt
- SS-Kriegsberichter-Zug
- SS-Feldgendarmerie-Trupp
- SS-Versorgungs-Kompanie
- SS-Feldersatz-Bataillon[9]
- SS-Wirtschafts-Bataillon
Válečné zločiny spáchané SS divizí Galizien
[editovat | editovat zdroj]Podle amerického historika Timothyho Snydera divize zničila v první polovině roku 1944 několik polských komunit na západní Ukrajině, včetně vypálení obce Huta Pieniacka a povraždění jejích asi 500 obyvatel. Podle Snydera byla přesto účast divize na volyňském masakru etnických Poláků pouze omezená a většinu vražd spáchala Ukrajinská povstalecká armáda.[10]
- 28. února 1944 vypálení a vyvraždění obce Huta Pieniacka (spolu s Němci a banderovci)
- 12. března 1944 masakr v klášteře a v přilehlé obci Podkamień (spolu s banderovci)
- 16. dubna 1944 masakr v obci Chodaczków Wielki
- 14. října 1944 vraždění vězňů v cikánském táboře v Belé
- 25. října 1944 popravy zajatců v Nižné Boci
- 29. října 1944 vraždění a rabování v Mladoňově u Lazů pod Makytou
pozn. 1: dnešní ukrajinská historiografie popírá účast[11] esesáků z divize Galizien na masakrech v Polsku a je skutečností[12], že policejní jednotka, která spáchala tyto zločiny (4. haličský SS dobrovolnický pluk / 4. Galizisches SS-Freiwilligen Regiment) oficiálně nespadala pod její velení. Je ovšem také pravdou[12], že Ukrajinci z tohoto pluku se za příslušníky "Galičiny" považovali. A to z několika důvodů:
- při odvodu se hlásili na výzvu ukrajinských kolaborantských kruhů jmenovitě právě k této jednotce a že nakonec byli zařazeni "jen" k pomocným plukům, za to mohl např. předpis stanovující minimální výšku uchazeče o službu v SS (v r. 1943 na Ukrajině už to bylo jen 165 cm; dne 21. června 1943 bylo u odvodních komisí evidováno 7 139 dobrovolníků s výškou pod 165 cm)
- číslování pluku (stejně jako dalších: 5. až 8. Galizisches SS-Freiwilligen Regiment) navazovalo na 1., 2. a 3. pluk "Galičiny", což byl i Himmlerův záměr Ukrajincům ukázat, že dobrovolnický pluk, resp. pluky jsou „logickým pokračováním“ tří regimentů, které dělaly strukturu ukrajinské SS divize.
- vnější vzhled jejich uniforem byl totožný s uniformami "Galičiny" (uniformy SS s haličskými lvy na knoflících apod.)
- jejich přísaha byla stejná, jako přísahali esesáci z "Galičiny"
- o duchovní péči se starali kaplani řeckokatolické církve stejně jako v SS divizi
- rodiny dobrovolníků z haličských dobrovolnických pluků SS měly právo na sociální zabezpečení stejné, jaké bylo zaručené příslušníkům divize
ostatně Vojenská správa divize „Galičina“ na morálku a vojenský výcvik průběžně dohlížela
pozn. 2: za zločiny na Slovensku je už plně zodpovědná SS divize Galizien, která byla nasazena k likvidaci Slovenského národního povstání
Odkaz
[editovat | editovat zdroj]Divize bývala oslavována zprvu jen ukrajinskými nacionalisty, v současnosti je oslavována nejvyššími státními oficialitami, kritika SS divize Galizien je na Ukrajině dnes trestné.[13] [nenalezeno v uvedeném zdroji] Od roku 2010 se každoročně 28. dubna konal pochod na oslavu založení divize ve Lvově.[14] V roce 2021 prošel pochod s požehnáním starosty Kyjeva [[Vitalij Kličko|Vitalije Klička[nenalezeno v uvedeném zdroji]]] i ulicemi hlavního města. Tento pochod byl odsouzen jmenovitě např. německým vyslanectvím v Kyjevě a izraelské ministerstvo zahraničí k akci zveřejnilo prohlášení: "Odsuzujeme pokračující glorifikaci nacistických kolaborantů a očekáváme, že ukrajinská vláda podobné jevy jednoznačně odsoudí a zabrání jejich opakování".
Kromě toho v Ivano-Frankivsku (ulice Ukrainskoi Dyvizii / вул. Української Дивізії) a v Ternopilách (ul. Vojáků divize "Galičina" / Воякив дивізії "Галичина") nesou ulice jméno podle této SS divize, či bylo za posledních třicet let na Ukrajině postaveno přes tři desítky památníků upomínajících ukrajinské esesáky z "Galičiny". K divizi se ideologicky hlásí (vojáci nosí její znak na rukávu) mimo jiné jednotka ukrajinské armády Karpatska Sič (49. samostatný střelecký prapor „Karpatska Sič“), Cholodnyj Jar (93. samostatná mechanizovaná brigáda "Cholodnyj Jar" [3]) a další do pravidelné armády kooptované dobrovolnické bataliony vzniklé z prostředí ukrajinské krajní pravice. Ukrajina se k odkazu esesáků z divize Galizien hlásí i oživováním památky jednotlivých jejích příslušníků, či jmen spjatých s její existencí: např. ulice (Hauptsturmführera) Averkije Gončarenko v Brovarech; přejmenování jedné z kyjevských ulic po (ideologovi vzniku divize) Volodymyrovi Kubijovičovi bylo v polovině r. 2023 zrušeno po vlně nevole ze strany židovských organizací a Izraele, přesto jeho jméno nesou ulice ve Lvově, Kolomyji a dalších. Přejmenovávání ve prospěch ukrajinských esesáků nicméně stále pokračuje - posledním takovým je nová ulice Petro Ďačenka, nositele německého Železného kříže v Nikopoli v březnu 2024 či Pervomajsku (červenec 2024), tentokrát už i navzdory námitkám předsedy Sjednoceného židovského výboru Ukrajiny Eduarda Dolinského, který připomínal jeho antisemitismus.
Veteráni SS divize "Galizien" kteří se na Ukrajině dožili změny režimu v r. 2014 se dočkali oficiálních poct a v případě úmrtí státního pohřbu s vojenskými poctami [15]
Dne 22. září 2023 byl za přítomnosti kanadského premiéra Justina Trudeaua a ukrajinského prezidenta Volodymyra Zelenského do kanadského parlamentu pozván ukrajinsko-kanadský veterán druhé světové války Jaroslav Hunka, který byl za potlesku přítomných v parlamentu představen jako bojovník za „nezávislost Ukrajiny proti Rusům“ a „ukrajinský a kanadský hrdina“. Následně vyšlo najevo, že Hunka byl členem 14. granátnické divize Waffen-SS. Pozvání Hunky odsoudily některé židovské organizace a premiér Trudeau se „za chybu“ omluvil.[16]
Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku 14th Waffen Grenadier Division of the SS (1st Ukrainian) na anglické Wikipedii.
- ↑ ABBOTT, Peter. Ukrainian Armies 1914–55 [online]. 2004 [cit. 2014-06-03]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2014-08-20. ISBN 1-84176-668-2.
- ↑ a b Williamson Gordon, SS Hitler's Instrument of Terror, Amber books 1994, pp.123–4
- ↑ IRikmenspoel Marc, Waffen SS Encyclopedia, Aberjona Press, 2004. p.90
- ↑ Kleitmann K. G. Die Waffen SS; eine Dokumentation. Osnabreuck, Der Freiwillige, 1965 p. 183
- ↑ Domenico Losurdo, "Toward a Critique of the Category of Totalitarianism", Historical Materialism 12.2 (April 2004), p.25-55, p.50.
- ↑ Idzio, V. Ukrains'ka Povstans'ka Armiya – zhidno zi svidchenniamy nimetskykh ta radians'kykh arkhiviv, Lviv, 2005, p.82
- ↑ David R. Marples, Heroes and villains: creating national history in contemporary Ukraine, CEU Press, 2007, p. 184. [1]
- ↑ Orest Subtelny. (1988). Ukraine: a History. Toronto: University of Toronto Press. s. 457
- ↑ Wendal, Marcus. 14. Waffen-Grenadier-Division der SS (ukrainische Nr. 1) [online]. Axis History [cit. 2009-03-22]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 02-01-2010. (anglicky)
- ↑ SNYDER, Timothy. The Reconstruction of Nations: Poland, Ukraine, Lithuania, Belarus, 1569–1999. [s.l.]: Yale University Press, 2002-12-01. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 5 April 2023. ISBN 978-0-300-12841-3. S. 165, 166. (anglicky)
- ↑ Маніпуляція свідомістю: воєнні злочини дивізії “Галичина”. Історична правда [online]. [cit. 2023-05-16]. Dostupné online.
- ↑ a b Між поліцією та військами СС. Галицькі добровольчі полки. Історична правда [online]. [cit. 2023-05-16]. Dostupné online.
- ↑ DANILOVA, Maria. Ukraine divided over legacy of Nazi fighters. www.timesofisrael.com [online]. [cit. 2022-12-13]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Ukrainian ultra-nationalists march in Lviv. web.archive.org [online]. 2014-09-03 [cit. 2022-12-13]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2014-09-03.
- ↑ У Києві попрощалися з учасником підпілля ОУН та політв’язнем Орестом Васкулом. Історична правда [online]. [cit. 2023-04-27]. Dostupné online.
- ↑ Zelenskyj uctil nacistického veterána. „Kanada se omlouvá za chybu,“ vzkázal Trudeau. Echo24 [online]. 28. září 2023. Dostupné online.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- (anglicky) (ukrajinsky) Wolf-Dietrich Heike. The Ukrainian Division 'Galicia', 1943–45, A Memoir. (audiobook) Shevchenko Scientific Society. (1988)
- WILLIAMSON, Gordon. SS: Hitlerův nástroj teroru : [ucelená historie - od pouličních bojůvek k Waffen-SS]. 2., přeprac. české vyd.. vyd. Praha: Svojtka & Co., 2007. 303 s. ISBN 978-80-7352-745-7.
- (polsky) Jurij Kyryczuk, "Problem ukraińskiej kolaboracji w czasie II wojny światowej" in "Polska-Ukraina" vol 6., Karta, Warszawa 2002, ISBN 83-915111-5-4, pp. 244–266
- Caballero Jurado, Carlos. Breaking the Chains: 14 Waffen-Grenadier-Division der SS and Other Ukrainian Volunteer Formations, Eastern Front, 1941–45. Halifax, West Yorkshire: Shelf Books, 1998 ISBN 1-899765-02-6
- Davies, W.J.K. German Army Handbook 1939–1945. Second U.S.. vyd. New York: Arco Publishing, 1981. ISBN 0-668-04291-5.
- Hieke, Wolf-Dietrich. The Ukrainian Division 'Galicia', 1943–45, A Memoir. [s.l.]: Shevchenko Scientific Society, 1988. ISBN 0-9690239-4-4.
- KHROMEYCHUK, Olesya. The Shaping of ‘Historical Truth’: Construction and Reconstruction of the Memory and Narrative of the Waffen SS ‘Galicia’ Division. Canadian Slavonic Papers. 2012, roč. 54, čís. 3–4, s. 443–467. ISSN 0008-5006.
- Logusz, Michael O. Galicia Division: The Waffen-SS 14th Grenadier Division 1943–1945. [s.l.]: Schiffer Publishing, 1997. Dostupné online. ISBN 0-7643-0081-4.
- MITCHUM, Samuel W. German Order of Battle: Panzer, Panzer Grenadier, and Waffen SS divisions in World War II. [s.l.]: Stackpole books, 2007. ISBN 0-8117-3438-2.
- Melnyk, Michael James. To Battle, The History and Formation of the 14th Waffen SS Grenadier Division. druhé doplněné 2007. vyd. [s.l.]: Helion and Co, 2002. ISBN 978-1-874622-19-2.
- Munoz, Antonio J. Forgotten Legions: Obscure Combat Formations of the Waffen-SS. [s.l.]: Axis Europa, 1991. ISBN 0-7394-0817-8.
- PIOTROWSKI, Tadeusz. Poland's holocaust: ethnic strife, collaboration with occupying forces and genocide in the Second Republic, 1918–1947. [s.l.]: McFarland, 1998. Dostupné online. ISBN 0-7864-0371-3.
- Per Anders Rudling, They Defended Ukraine’: The 14. Waffen-Grenadier-Division der SS (Galizische Nr. 1) Revisited, The Journal of Slavic Military Studies, 25:3, 329–368 dostupné online
- Quarrie, Bruce. Hitler's Samurai: The Waffen-SS in Action. [s.l.]: Arco Pub. 161 pp., 1983. Dostupné online. ISBN 0-668-05805-6.
- Williamson, Gordon. Loyalty is my Honor. [s.l.]: Motorbooks International. 192 pp., 1995. Dostupné online. ISBN 0-7603-0012-7.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu 14. granátnická divize SS na Wikimedia Commons
- (anglicky) webová stránka veteránů divize
- Axis History Factbook; část Waffen-SS – stránky uspořádal Marcus Wendal a přispěvatelé; obsahují též diskusní fórum
- Feldgrau.com [4] and [5] – Jason Pipes, Stanford University/University of California, Berkeley; německé ozbrojené síly v letech 1918–1945
- Waffen-SS from TM-E 30-451 Handbook on German Military Forces (U.S. World War II manual, March 1945)
- Online-Museum "Ukrainian Memorial"