Chráněný křižník
Chráněný křižník byl typ válečné lodě, který vznikl na konci 19. století a kombinoval schopnosti samostatného působení na vlastních i nepřátelských lodních trasách, rychlosti, odolnosti v boji a dostatečné palebné síly. Na rozdíl od pancéřových křižníků, chráněný křižník neměl pancéřovaný celý trup, ale pouze některé životně důležité části, zejména strojovnu a palubní děla.
Vývoj
[editovat | editovat zdroj]Koncept chráněného křižníku se snažil navrátit křižníkům jejich původní křižníkovou roli. Mezi úkoly patřilo:
- napadat obchodní a zásobovací trasy protivníka
- bránit vlastní trasy před obdobnou činností protivníka
- rychle doručovat depeše
- provádět průzkum
Do první poloviny 19. století plnily výše zmíněné úkoly šalupy a fregaty. Právě velké francouzské fregaty za napoleonských válek a americké fregaty Unie za americké občanské války prakticky naplňovaly požadavky na lodě, zaměřené na napadání nepřátelského obchodního loďstva, ochranu vlastních obchodních lodí a stíhání „křižujících“ lodí protivníka.
Tehdejší směr vývoje původních čistě dřevěných lodí byl konfrontován s výrazným zesílením dělostřelectva v druhé polovině 19. století, daným především zavedením drážkovaných hlavní s větším dostřelem a průbojným účinkem. Stále silnější pancéřování pak u křižníků vyústilo v pancéřový křižník, jehož pancíř a výzbroj umožňovaly vést boj s obdobnými jednotkami protivníka. Cenou za to byla ztráta rychlosti, která však byla od křižníků očekávána pro úspěšné plnění zmíněných úkolů.
Opačný extrém – anglické nechráněné křižníky HMS Iris a HMS Mercury bez pancéřování – pak neumožňovaly úspěšný boj proti křižníkům protivníka.
Kompromisním řešením byl tedy chráněný křižník, kde pancéřování kryje jen životně důležité části (strojovny, kotelny). Pancéřování bylo omezeno jen na pancéřovou palubu, v příčném řezu pak s vyšší střední částí (kvůli krytí strojů a kotlů) a snižující se na bocích pod úroveň čáry ponoru. Nad šikmou část byly umisťovány uhelné bunkry, které tak zvyšovaly odolnost lodi vůči zásahům.
Prototypem chráněného křižníku byl v Anglii stavěný chilský křižník Esmeralda z roku 1884, který měl pancéřovou palubu síly 12–25 mm po celé délce lodi. Zároveň byl svou rychlostí 18,29 uzlů (33,88 km/h) nejrychlejším křižníkem své doby. Následovala stavba tohoto typu lodí v dalším zemích.
Chráněné křižníky v jednotlivých zemích
[editovat | editovat zdroj]Argentina
[editovat | editovat zdroj]Austrálie
[editovat | editovat zdroj]Brazílie
[editovat | editovat zdroj]Dánsko
[editovat | editovat zdroj]Dánsko postavilo v letech 1888 až 1892 čtyři chráněné křižníky. Šlo o malá plavidla s výtlakem okolo 1300 tun. Výjimkou byl křižník Valkyrien o výtlaku 3000 tun, který měl také silnější výzbroj (2× 210 mm, 6× 150 mm). Křižník Hekla dosloužil až do roku 1954 jako hulk, ostatní byly vyřazeny v letech 1923–30. Malé byly rovněž dva křižníky třídy Gejser.
Francie
[editovat | editovat zdroj]Chile
[editovat | editovat zdroj]Itálie
[editovat | editovat zdroj]Japonsko
[editovat | editovat zdroj]Německo
[editovat | editovat zdroj]Rakousko-Uhersko
[editovat | editovat zdroj]Rumunsko
[editovat | editovat zdroj]Rusko
[editovat | editovat zdroj]Spojené státy americké
[editovat | editovat zdroj]Španělsko
[editovat | editovat zdroj]Velká Británie
[editovat | editovat zdroj]V letech 1880 až 1905 rozlišovalo Britské královské námořnictvo křižníky na první, druhou a třetí třídu. Většina v té době stavěných křižníků patřila svou konstrukcí pancéřování mezi chráněné než pancéřované a sloužily k ochraně obchodu. Křižníky první třídy byly velké a vyzbrojené stejně jako pancéřované křižníky a stavěné jako alternativa k pancéřovaným křižníkům od konce 80. let 18. století do roku 1898. Křižníky druhé třídy byly menší, s výtlakem 3000–5000 tun a sloužily k ochraně obchodu stejně jako průzkumu pro flotu. Třetí třídu tvořily menší lodě postrádající dvojité dno. Byly primárně určené k ochraně obchodu, ačkoliv několik z nich bylo postaveno pro potřeby průzkumu nebo jako torpédové křižníky.
Dodnes dochované chráněné křižníky
[editovat | editovat zdroj]- Aurora — Petrohrad, Rusko
- USS Olympia — Filadelfie, Pensylvánie
- Část přídě a můstek křižníku Puglia — La Spezia, Itálie
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- HYNEK, Vladimír; KLUČINA, Petr. Válečné lodě 2 (Mezi krymskou a rusko-japonskou válkou). Praha: Naše vojsko, 1986. 28-058-86. S. 280.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu chráněný křižník na Wikimedia Commons
- http://www.navalhistory.dk