Anální hygiena
Čištění zadnice, zadku, řiti, konečníku po defekaci, vyprázdnění, je důležitá hygienická aktivita v oblasti konečníku a hýždí.
Nejčastěji se čistí zadnice otíráním toaletním papírem či omýváním vodou. Způsob čištění zadnice je kulturně podmíněný. V některých kulturách se užívá textilní látka, písek, listy rostlin, větvičky, kukuřice nebo dřevo. Tradiční hinduistické komunity a většina muslimských komunit používá k tomuto účelu vlastní levou ruku (pravá slouží k manipulaci s potravou a k pozdravení). Ve středověké Evropě se za tímto účelem používaly mechy a lišejníky, s nimiž se za tímto účelem ve městech čile obchodovalo. Malým dětem do 4. roku věku[1] po vykonání potřeby utírá zadnici někdo jiný, zpravidla starší, dospělý, nejčastěji rodič.
Zvláštním případem tohoto čištění je vnitřně aplikovaný klystýr.
Toaletní papír
[editovat | editovat zdroj]Používání toaletního papíru přišlo z Číny, kde je doloženo jeho užití od 6. století n. l. a jeho rozšíření ve 13. století. Ještě v 19. století byl v Evropě k používání toaletního papíru odpor s poukazem na možné zdravotní komplikace. Současné toaletní papíry mají různé vzory, barvy, vůně a různý počet vrstev. V dobách nouze byl a je užíván i novinový papír, který ale může ucpat záchodové mísy.
Voda
[editovat | editovat zdroj]Čištění zadnice vodou se provádí jednak umytím teplou nebo vlažnou vodou jako jiné části těla, a jednak nad proudící vodou nad bidetem. Mezi země, kde je bidet užíván jako častý způsob čištění, patří Španělsko, Itálie, Řecko nebo Francie. V některých zemích se užívá spolu s toaletním papírem, v Japonsku naopak bez něho. Ve skromnějších podmínkách se užívá sprcha spojená s toaletou (také zřídka muslimská sprcha) nebo sprcha s teplou vodou spojená s umyvadlem (v Evropě častější).
Problémy s čištěním zadnice
[editovat | editovat zdroj]Možné problémy jsou:
- nedokonalé očištění, následný přenos zašpinění na (spodní) prádlo a zapaření - tento problém se mj. projevuje tak, že na spodním prádle (zejména bílém), vznikají typické obrazce, připomínající koleje
- zanícení kůže okolí konečníku
- bolest způsobená hemoroidy někdy spojená s krvácením
- podobně pálivé zapaření způsobené především nošením neprodyšných obleků, zvláště v parných dnech
Kulturní rozdíly
[editovat | editovat zdroj]V západní kultuře a na dálném východě je používán v drtivé většině toaletní papír, případně bidet. V některých původních indiánských kulturách se vyskytují různé zvyky vzhledem k přírodním podmínkám. Očistu chápanou daleko šířeji nařizoval i Starý zákon. Nový zákon už žádná ustanovení tohoto typu nemá a nespojuje čistotu duše s hygienickým předpisy.
Například islámská víra má celý kodex Qadaahul Haajah,[2] který se čistotou zabývá a je kombinací citací z Koránu a Hadísů. Podle tohoto kodexu musí muslim:
- zvolat „Ve jménu Alláha, Alláhu, žádám tě, zbav mě všeho zlého a hříšného!“,
- vstoupit na toaletu nejprve levou nohou,
- nebrat na toaletu Korán ani jakoukoli posvátnou věc,
- nesmí se při defekaci obrátit zády k Mekce,
- defekaci nesmí vykonávat stojící, ležící nebo nahý,
- svléknout oblečení může jen, když je zadnice těsně nad zemí,
- kálející nesmí pozorovat své pohlavní orgány nebo vyšlou stolici,
- nesmí při defekaci plivat, smrkat, dívat se sem a tam, dívat se k nebi nebo se dotýkat těla,
- čištění zadnice se provádí levou rukou a vodou, papírem nebo pískem
- správný postup je nejprve 3× protřít zadnici toaletním papírem zepředu dozadu a zpět (v zimě pak opačně), užívají se dva, maximálně 3 prsty podle přesně daného postupu (směr a tlak),
- při odchodu by měl muslim říct „děkuji Alláhu, že jsi mě zbavil nečistoty a dal mi úlevu“,
Pro vyznavače judaismu existují také nařízení a modlitby spojené s defekací, například modlitba „Ašer jacar“.[3]
V některých severských zemích jako je Norsko nebo Švédsko existují koupelny se dvěma neoddělenými toaletami pro manžele, kteří vykonávají potřebu a očistu společně. Na dálném východě, např. v Tibetu, je zvykem hromadná návštěva toalet, ve skupince minimálně po třech. V některých afrických zemích chodí lidé do buše či na pláž, kde si s fekáliemi a čištěním zadnice poradí vlny moře nebo teplý písek.
Sexuální anální praktiky
[editovat | editovat zdroj]S narůstající oblibou análního sexu se užívá častěji v domácnostech i výplachů nebo klystýrů, a to nejen z hygienických důvodů. Pokud je předmětem sexuálního vzrušení muže ženský klystýr, jedná se zpravidla o fetišistickou úchylku, v pornoprůmyslu se užívá označení clinic sex. Některé páry nebo skupiny provádějí sexuální techniku zvanou anilingus (sexuální ukájení jazykem v anální oblasti).
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu anální hygiena na Wikimedia Commons
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Anal Cleansing. www.schoolsanitation.org [online]. [cit. 2009-01-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-02-01.
- ↑ USC-MSA Compendium of Muslim Texts. www.usc.edu [online]. [cit. 2009-01-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2008-11-28.
- ↑ LANE, Ken. The Jewish Rules of Pooping. Kitzur Shulchan Aruch Notes [online]. 2019-07-03 [cit. 2022-07-31]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2021-10-20. (anglicky)