Bitva o Středozemní moře
Bitva ve Středozemním moři | |||
---|---|---|---|
konflikt: Druhá světová válka | |||
Zleva zleva doprava: Britská letadlová loď během operace Pedestal, křižník Zara zahájil palbu během bitvy u Punta Stilo, italská obchodní lod pod nepřátelským leteckým útokem, ponorka Gondar | |||
Trvání | 10. červen 1940 – 17. srpen 1943 | ||
Místo | Středozemní moře | ||
Výsledek | Spojenecké vítězství | ||
Strany | |||
Ztráty | |||
| |||
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Bitva ve Středozemním moři probíhala během druhé světové války především na zásobovacích cestách ve Středozemním moři. Zde se s výjimkou pacifických bitev odehrály největší námořní bitvy druhé světové války.
Kampaň byla z větší části vedena mezi italským královským námořnictvem (Regia Marina) podporovaným dalšími námořními a leteckými silami Osy a britským královským námořnictvem podporovaným dalšími spojeneckými námořními silami Austrálie, Nizozemsko, Polsko a Řecko. Americké námořní a letecké jednotky se ke spojencům připojily v roce 1942.
Každá strana měla v této bitvě tři celkové cíle. Prvním bylo útočit na zásobovací trasy druhé strany. Druhým bylo udržení otevřených zásobovacích tras pro jejich vlastní armády v severní Africe. Třetí bylo zničit schopnost nepřátelského námořnictva vést válku na moři. Mimo tichomořské bojiště se ve Středomoří v průběhu konfliktu konaly největší konvenční námořní válečné akce. Spojenecké síly se zejména snažily zásobovat a udržet si klíčovou námořní a leteckou základnu na Maltě.
Do uzavření příměří mezi Itálií a Spojenci v září 1943 potopily italské lodě a letadla spojenecké hladinové válečné lodě o celkové tonáži 145 800 tun, zatímco Němci potopili 169 700 tun, celkem tedy 315 500 tun. Celkově spojenci ztratili 76 válečných lodí a 46 ponorek. Spojenci potopili 83 italských válečných lodí o celkové tonáži 195 100 tun (161 200 vojska Commonwealthu a 33 900 Američané) a 83 ponorek.[5] Německé ztráty ve Středomoří od začátku kampaně do konce představovaly 17 válečných lodí a 68 ponorek.[6]
Úvod
[editovat | editovat zdroj]Po začátku druhé světové války 1. září 1939 zůstalo Středomoří dalších 9 měsíců relativně klidné. Hlavní silou zde byla Velká Británie která držela Gibraltar, Maltu a Egypt (s důležitým suezským průplavem) včetně základny v Alexandrii. Proti ní stál její bývalý spojenec Itálie, který se cítil poškozen ujednáními po první světové válce a který jen čekal na vhodnou příležitost ke vstupu do války. Výhodou Itálie byla její geografická poloha, díky které mohla v centrálním středomoří kontrolovat úžinu mezi Sicílií a Afrikou.
Podobně jako v Atlantiku i na středomořském válčišti probíhal intenzivní boj na námořních komunikacích. Britové přeložili svoje lodní trasy, které procházely Středozemním mořem na trasy jdoucí kolem Afriky a italské obchodní loďstvo bylo odříznuto od zbytku světových moří a oceánů. Proto všechny konvoje na obou stranách měly vojenský charakter. Převážná většina bitev a bojů byla svedena právě při útocích na konvoje nebo při jejich obraně, ať už to byla britská snaha zásobovat Maltu a nebo italská snaha zásobovat jednotky v severní Africe.
Začátek
[editovat | editovat zdroj]10. června 1940 vstoupila Itálie do války s Velkou Británií a Francií. Už druhý den provedly italské bombardéry první z mnoha náletů na Maltu. Francouzská flota až do kapitulace 24. června podnikala výpady proti italským přístavům.
Francouzská flota
[editovat | editovat zdroj]Po francouzské kapitulaci se britská admiralita rozhodla spustit operaci Catapult. Důvodem byly obavy, aby francouzské lodě nepadly do rukou Němcům nebo Italům. 3. července 1940 byly obsazeny všechny francouzské lodě v britských přístavech a v Alexandrii a jejich posádky byly internovány. K Mers-el-Kébiru, francouzské středomořské základně, kde bylo shromážděno největší množství válečných lodí, připlul britský „svaz H“ a zahájil palbu na zde kotvící francouzskou flotu.Ta byla vážně poškozena a zahynulo 1297 Francouzů.
Po německé okupaci Vichistické Francie v listopadu 1942 byla flota, shromážděná v Toulonu, potopena vlastními posádkami.
Útok na Tarent
[editovat | editovat zdroj]Protože italská válečná flota v Tarentu ohrožovala konvoje plující na Maltu, rozhodl se admirál Cunningham proti ní zorganizovat útok zvaný operace Judgement. Šlo o útok torpédových bombardérů Fairey Swordfish z letadlové lodi Illustrious na italské lodě zakotvené v přístavu. Šlo o první útok svého druhu. Operace proběhla 11. listopadu 1940 a skončila velkým úspěchem. Podařilo se potopit, nebo těžce poškodit 3 italské bitevní lodě. Navíc se italská flota z obav před dalšími útoky stáhla do severoitalských přístavů. Odtud však bylo nesnadnější její nasazení proti britským konvojům.
Bitva u Matapanu
[editovat | editovat zdroj]V bitvě u Matapanu Spojenci získali drtivé vítězství. Bitva se odehrála v blízkosti peloponéského pobřeží v jižním Řecku od 27. března do 29. března 1941 mezi britským a australským námořnictvem, kterému velel admirál Andrew Cunningham na jedné straně, a italským námořnictvem, kterému velel admirál Angelo Iachino na druhé straně.
Spojenci potopili těžké křižníky Pola, Fiume a Zara a torpédoborce Vittorio Alfieri a Giosue Carducci a poškodili bitevní loď Vittorio Veneto. Sami ztratili jedno torpédové letadlo a utrpěli lehká poškození několika lodí. Mezi rozhodující faktory patřilo využití informací získaných z Ultra (viz Enigma) a nedostatek radarů na italských lodích.
Kréta
[editovat | editovat zdroj]Evakuace spojeneckých pozemních vojsk po jejich porážce německými parašutisty během května 1941 stálo britské námořnictvo velký počet lodí. Když byl admirál Cunningham na tuto možnost ztrát dopředu upozorňován prohlásil: „Vybudovat loď trvá tři roky, ale vybudovat tradici námořnictva to trvalo tři staletí.“ Němci zase ztratili velké množství dopravních letadel a parašutistů. Generál Student (velitel invaze) později prohlásil: „Kréta byla hrobem německých parašutistů.“
Malta
[editovat | editovat zdroj]Předváleční plánovači nevěřili, že by v případě konfliktu Malta vydržela italské útoky. Proto místo ní byla rozšiřována základna v Alexandrii. Význam Malty však prudce stoupl po pádu Francie. Zůstala tak jediným spojeneckým místem v centrálním Středomoří odkud bylo možné operovat. Byla využívána především jako letecká a ponorková základna.
Vojska Osy se snažila činnost Malty co nejvíce omezit. Existovalo několik plánů na invazi na Maltu (operace Herkules), avšak poté, co němečtí parašutisté vykrváceli na Krétě, z těchto plánů sešlo. A tak zůstalo u téměř každodenního bombardování jak Malty tak maltských konvojů, které v některých chvílích Maltu jako základnu vyřadilo z činnosti. K obratu došlo až po připlutí konvoje v rámci operace Pedestal, kdy byl na Maltu doručen větší počet stíhaček Spitfire.
Nejvýznamnější maltské konvoje byly v rámci operací Excess, Harpoon, Substance a Pedestal.
Za svoji činnost během druhé světové války dostali 15. dubna 1943 Malťané kříž krále Jiřího.
Další akce
[editovat | editovat zdroj]Další významné bitvy byly Bitva u Punta Stilo, Bitva u mysu Spatha, Bitva u mysu Spartivento, Bitva u Kerkenny, První bitva u Syrty, Druhá bitva u Syrty a Bitva u mysu Bon.
Nejúspěšnější akcí italského námořnictva byl nájezd žabích mužů na Alexandrii, kde byly 19. prosince 1941 těžce poškozeny a na dlouho vyřazeny bitevní lodě HMS Queen Elizabeth a HMS Valiant.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Poznámky
[editovat | editovat zdroj]- ↑ 18. července 1940 & 24–25. září (Mers-el-Kébir & Gibraltar), 8. června-14. července 1941 (Kampaň v Syrii a Libanonu) a 8–11. listopadu 1942 (Operace Torch a Operace Anton). Vichy oficiálně prosazovala politiku ozbrojené neutrality a podnikla vojenské akce proti ozbrojeným vpádům jak Osy, tak ze strany spojeneců. Zastavení palby a slib věrnosti vojáků Vichy ve francouzské severní Africe spojencům během operace Torch přesvědčil Osu, že Vichy nelze věřit v pokračování této politiky, a tak napadli a obsadili zbytek francouzského státu.
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Clodfelter, Michael. "Warfare and Armed Conflicts: A Statistical Encyclopedia." Page 485.
- ↑ Caduti e Dispersi M. M. 2a G.M., Voll. 1, 2, 3, Ormedife C.EL.D. Esercito.
- ↑ Rolando Notarangelo, Gian Paolo Pagano, Navi mercantili perdute, Ufficio Storico della Marina Militare, Rome 1997.
- ↑ Započítány pouze ty potopené nebo vyřazené v Casablance (1 bitevní loď, 1 křižník, 2 vedoucí flotily, 5 torpédoborců, 6 ponorek), Mers-el-Kébiru (1 bitevní loď, 1 torpédoborec) a Syria-Lebanon (1 ponorka).
- ↑ OÕHARA, Vincent. On Seas Contested: The Seven Great Navies of the Second World War. [s.l.]: Naval Institute Press, 2014. Dostupné online. ISBN 978-1-61251-400-0. S. 128.
- ↑ BRITISH LOSSES & LOSSES INFLICTED ON AXIS NAVIES
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- BROŽ, Jiří. Středomoří v ohni druhé světové války. 1. vyd. Praha: Naše vojsko, 2006. 364 s. ISBN 80-206-0802-8.
- HUBÁČEK, Miloš. Boj o Středomoří. Prvních devět měsíců. 1. vyd. Praha ; Litomyšl: Paseka, 2003. 309 s. ISBN 80-7185-529-4.
- Bernard Ireland. Válka ve Středomoří (1940-1943). 1. vyd. Plzeň: Mustang, 1995. 189 s. ISBN 80-7191-051-1.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Bitva o Středozemní moře na Wikimedia Commons
- Operace Judgement Útok na Tarent
- Bitva u Matapanu
- Kréta-Operace Merkur (Slovensky)
- Bitvy svedené ve Francii
- Bitvy svedené v Itálii
- Bitvy svedené na Maltě
- Bitvy svedené v Řecku
- Bitvy svedené v Alžírsku
- Námořní bitvy ve Středozemním moři
- Druhá světová válka ve Středomoří
- Námořní bitvy Austrálie během druhé světové války
- Námořní bitvy Francie
- Bitvy Itálie během druhé světové války
- Bitvy Německa během druhé světové války
- Bitvy Nového Zélandu
- Bitvy Spojeného království během druhé světové války
- Bitvy roku 1940
- Bitvy roku 1941
- Bitvy roku 1942
- Bitvy roku 1943