Douglas Haig
Douglas Haig | |
---|---|
Fotografie během první světové války | |
Narození | 19. června 1861 |
Úmrtí | 29. ledna 1928 |
Místo pohřbení | Opatství Dryburgh |
Choť | Dorothy Maud Vivian (od 1905) |
Děti | Irene Astor, Baroness Astor of Hever George Haig, 2nd Earl Haig Lady Alexandra Haig Lady Victoria Haig |
Rodiče | John Haig a Rachel Mackerras Veitch |
Příbuzní | George Ogilvy Haig[1] a Henrietta Frances Haig[1] (sourozenci) John Astor, 3rd Baron Astor of Hever[2], Bridget Mary Astor[2], Elizabeth Louise Astor[2], Sarah Astor[2] a Philip Douglas Paul Astor[2] (vnoučata) |
Vojenská kariéra | |
Hodnost | polní maršál (1917), generál (1915), generálporučík (1910), generálmajor (1904) |
Doba služby | 1884–1920 |
Sloužil | |
Složka | |
Války | Mahdího povstání Druhá búrská válka První světová válka |
Vyznamenání | Řád bodláku Řád lázně Řád Za zásluhy Královský řád Viktoriin Řád Indické říše |
Douglas Haig, 1. hrabě Haig (anglicky Douglas Haig, 1st Earl Haig, 1st Viscount Dawick, 1st Baron Haig of Bemersyde) (19. června 1861 Edinburgh – 29. ledna 1928 Londýn), byl britský vojevůdce. Od roku 1885 sloužil v britské armádě, několik let působil v Indii, jako nižší důstojník se vyznamenal v koloniálních válkách v Africe (Mahdího povstání, druhá búrská válka). Za první světové války se proslavil jako jeden z předních vojevůdců Trojdohody a byl vrchním velitelem britské armády na západní frontě (bitva na Sommě). V roce 1917 dosáhl nejvyšší hodnosti polního maršála a v roce 1919 byl povýšen na hraběte. Zatímco za svého života měl obrovskou popularitu jako jeden z představitelů vítězných mocností první světové války, až po jeho smrti se začala objevovat kritická hodnocení jeho válečných aktivit spojených především s obrovskými ztrátami na životech.
Životopis
[editovat | editovat zdroj]Pocházel ze skotské podnikatelské rodiny, narodil se v Edinburghu jako nejmladší syn Johna Richarda Haiga (1802–1878), bohatého obchodníka ve výrobě alkoholu. Douglas studoval nejprve v Edinburghu a na střední škole Clifton College v Bristolu, poté s bratrem navštívil USA. V letech 1880–1883 studoval ekonomii, historii a francouzštinu na oxfordské univerzitě, závěrečnou zkoušku ale nesložil. Nakonec získal vojenskou průpravu na Královské vojenské akademii v Sandhurstu. Do aktivní vojenské služby vstoupil v roce 1885 jako poručík k 7. pluku husarů. Již za studií vynikal v pólu a jako reprezentant britské armády byl v roce 1886 znovu vyslán do USA. Od roku 1886 sloužil v Indii, kde brzy zaujal svými schopnostmi, v roce 1891 byl již kapitánem a s doporučením svých nadřízených si později doplnil vzdělání na důstojnické škole v Camberley. V roce 1898 se v Africe zúčastnil závěrečné fáze bojů proti Mahdího povstání, byl povýšen na majora a získal první z řady vyznamenání (Chedivova súdánská medaile.
Po návratu do Anglie a marné naději na post na ministerstvu války byl znovu vyslán do Afriky a vyznamenal se v druhé búrské válce, získal Řád lázně (1900) a byl povýšen na podplukovníka (1901). V hodnosti plukovníka v letech 1902–1904 zastával funkci pobočníka krále Eduarda VII., následně byl generálním inspektorem jezdectva v Indii (1903–1906) a v roce 1904 byl povýšen do hodnosti generálmajora. V letech 1907–1909 byl šéfem odboru vojenského vzdělávání na ministerstvu války, poté se znovu vrátil do Indie, kde byl náčelníkem generálního štábu (1909–1911). V roce 1910 byl povýšen na generálporučíka a po návratu do Anglie byl velitelem vojenského tábora v Aldershotu, souběžně také generálním pobočníkem krále Jiřího V. (1912–1914).
První světová válka
[editovat | editovat zdroj]Po vypuknutí první světové války byl pověřen organizací a mobilizací britského expedičního vojka (známého pod zkratkou BEF – Britisth Expeditionary Force). Jako velitel 1. armádního sboru byl začleněn do 1. armády pod vrchním velením maršála Frenche. V říjnu a listopadu 1914 se mu podařilo uhájit spojenecké pozice v bitvě u Yper. Během roku 1915 se mu ani za cenu těžkých ztrát nepodařilo prorazit německé obranné linie, mezitím se dostával do častých kompetenčních sporu s maršálem Frenchem. Za významného Haigova přispění byl French nakonec odvolán a Haig v nové hodnosti generála převzal vrchní velení 1. armády. Shromáždil obrovské pozemní síly určené k tažení na Sommě. I když zpočátku nebyl příznivcem nových technologií a zdůrazňoval zastaralé druhy zbraní (například jezdectvo), nakonec uznal výzam letectva a začal s ním spolupracovat.
Několikaměsíční bitva na Sommě znamenala pro britskou armádu obrovské početní ztráty bez výraznějšího posunu ve válce. Haig mimo jiné disponoval špatnými informacemi o síle německé armády, proto také posílal do útoku stále další vojáky. Celkové ztráty činily 420 000 britských vojáků, přičemž frontovou linii se podařilo posunout o pouhých 12 kilometrů. Haig díky tomu získal přezdívku řezník Haig (Butcher Haig). K datu 1. ledna 1917 byl povýšen do nejvyšší hodnosti polního maršála a v koordinaci s Francouzi pokračoval v dalších bojích na západní frontě (třetí bitva u Yper). Teprve v závěrečné fázi války se Britům podařilo dosáhnout výraznějších úspěchů během stodenní ofenzívy, kdy zajali 190 000 německých vojáků.
Po válce zůstával populární osobností, angažoval se v charitě, pomáhal vysloužilým vojákům, slavnostně odhaloval válečné pomníky a pronášel stovky projevů. Mimo jiné navštívil jižní Afriku a Kanadu. Zemřel na následky infarktu 28. ledna 1928 v Londýně, 3. února mu byl uspořádán státní pohřeb.
Tituly a ocenění
[editovat | editovat zdroj]V roce 1919 získal titul hraběte (earl) a stal se členem Sněmovny lordů, současně obdržel národní dar ve výši 100 000 liber a poděkování obou komor parlamentu. Do šlechtického stavu s nárokem na titul Sir byl povýšen již v roce 1909 jako nositel rytířského kříže Viktoriina řádu. V roce 1917 jako první osobnost nešlechtického původu získal starobylý skotský Bodlákový řád. Řadu vyznamenání získal během války i v následujících letech od spojeneckých států. V krátkém období 1919–1920 obdržel čestný doktorát na pěti britských univerzitách (Oxford, Aberdeen, Glasgow, Leeds, Edinburgh), v osmi městech získal čestné občanství.
Řády a vyznamenání Douglase Haiga
[editovat | editovat zdroj]rytíř Bodlákového řádu (KT) | 31.7.1917 | |
velkokříž Řádu lázně (GCB) | 3.6.1915 | |
Řád Za zásluhy (Velká Británie) (OM) | 3.6.1919 | |
velkokříž Viktoriina řádu (GCVO) | 15.8.1916 | |
rytíř komandéř Řádu Indické říše (KCIE) | 12.12.1911 | |
velkokříž Řádu čestné legie (Francie) | 24.2.1916 | |
velkokříž Leopoldova řádu (Belgie) | 24.2.1916 | |
velkokříž Řádu sv. Mořice a Lazara (Itálie) | 14.9.1916 | |
Řád knížete Danila I. I. třídy (Černá hora) | 31.10.1916 | |
Řád sv. Jiří (Rusko) | 1.6.1917 | |
Řád hvězdy Karadjordjevićů vojenské třídy (Srbsko) | 10.9.1918 | |
Řád vycházejícího slunce (Japonsko) | 9.11.1918 | |
Řád Michala Chrabrého I. třídy (Rumunsko) | 20.9.1919 | |
Croix de Guerre (Francie) | 21.4.1917 | |
Válečný kříž (Belgie) | 11.3.1918 |
Rodina
[editovat | editovat zdroj]V roce 1905 se oženil s Dorothy Vivian (1879–1939), dcerou Husseye Viviana, 3. barona Viviana (1834–1893), který byl diplomatem, mimo jiné vyslancem ve Švýcarsku, Dánsku, Belgii a velvyslancem v Itálii. Dorothy byla dvorní dámou královny Viktorie, později královny Alexandry. Z jejich manželství se narodily čtyři děti, z toho jediný syn.
- 1. Alexandra Henrietta (1907–1997), I. ∞ 1941 Clarence Howard-Johnston (1903–1996), kontradmirál Royal Navy (rozvod 1954), II. ∞ 1954 Hugh Trevor-Roper, baron Dacre (1914–2003), britský historik, profesor oxfordské univerzity
- 2. Victoria Doris (1908–1993), ∞ 1929 Claud Montagu-Douglas-Scott (1906–1971), plukovník
- 3. George Alexander Haig, 2. hrabě Haig (1918–2009), člen Sněmovny lordů, absolvent oxfordské univerzity, účastník druhé světové války (od 1941 v německém zajetí), později aktivní v charitě, I. ∞ 1956 Adrienne Morley (1930–2010), rozvod 1981, II. ∞ 1981 Geroloma Lopez y Royo
- 4. ∞ Irene Violet (1919–2001), 1945 Gavin Astor, 2. baron Astor (1918–1984), podnikatel, člen milionářské rodiny Astorů
Současným představitelem rodu je Alexander Douglas Haig, 3. hrabě Haig (*1961).
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]Literatura
[editovat | editovat zdroj]- HEATHCOTE, Tony: The British Field Marshals, 1736-1997: A Biographical Dictionary; Londýn, 2002 dostupné online
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]- Douglas Haig in: Encyclopedia Britannica dostupné online
- Douglas Haig na webu thepeerage dostupné online
- Generál Haig za první světové války dostupné online
Obrázky, zvuky či videa k tématu Douglas Haig na Wikimedia Commons
- Imperial War Museums: Why WW1 British soldiers were NOT 'Lions led by donkeys' na YouTube (anglicky)
- Britští šlechtici
- Britští maršálové
- Členové Sněmovny lordů
- Osobnosti první světové války
- Viktoriánské období
- Eduardovské období
- Búrské války
- Rytíři Řádu bodláku
- Rytíři-komandéři Řádu britského impéria
- Společníci Řádu lázně
- Nositelé Řádu za zásluhy (Spojené království)
- Rytíři velkokříže Královského Viktoriina řádu
- Rytíři-komandéři Královského Viktoriina řádu
- Komandéři Královského Viktoriina řádu
- Rytíři velkokříže Řádu lázně
- Rytíři-komandéři Řádu lázně
- Nositelé Hvězdy 1914–15
- Nositelé Britské válečné medaile
- Nositelé velkokříže Řádu čestné legie
- Nositelé velkokříže Řádu Leopolda (Belgie)
- Rytíři velkokříže Řádu sv. Mauricia a sv. Lazara
- Nositelé Řádu knížete Danila I.
- Nositelé Řádu hvězdy Karadjordjevićů
- Nositelé Řádu vycházejícího slunce
- Nositelé Řádu Michala Chrabrého
- Nositelé Army Distinguished Service Medal
- Nositelé Válečného kříže 1914–1918
- Nositelé Válečného kříže 1939–1945
- Držitelé čestných doktorátů
- Narození v roce 1861
- Narození 19. června
- Narození v Edinburghu
- Úmrtí v roce 1928
- Úmrtí 29. ledna
- Úmrtí v Londýně
- Nositelé Chedivovy súdánské medaile (1897)
- Osobnosti na tožských poštovních známkách