FK Zenit Sankt-Petěrburg
FK Zenit Sankt-Petěrburg | |||
---|---|---|---|
Název | F.K. Zenit Sankt-Petěrburg | ||
Přezdívka | „Modro-bílo-světlomodříi“ | ||
Země | |||
Město | Petrohrad | ||
Založen | 1925 | ||
Asociace | |||
| |||
Soutěž | |||
2022/23 | vítěz | ||
Stadion | Krestovskij stadion | ||
Kapacita | 64 468 diváků [1] | ||
Vedení | |||
Vlastník | Gazprom | ||
Předseda | |||
Trenér | |||
Oficiální webová stránka | |||
Největší úspěchy | |||
Ligové tituly | 10 (9 bez sovětské éry) | ||
Domácí trofeje | 5× Ruský pohár 1× Ruský ligový pohár 7× Ruský Superpohár 1× Sovětský šampionát 1× Sovětský pohár 1× Sovětský Superpohár | ||
Mezinárodní trofeje | 1× Pohár UEFA 1× Superpohár UEFA | ||
Údaje v infoboxu aktuální k 4. červnu 2022 | |||
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Přehled medailí | ||
---|---|---|
Evropská liga UEFA | ||
2007/2008 | FK Zenit Sankt-Petěrburg | |
Superpohár UEFA | ||
2008 | FK Zenit Sankt-Petěrburg | |
Ruský Superpohár | ||
2008 | FK Zenit Sankt-Petěrburg | |
2011 | FK Zenit Sankt-Petěrburg | |
2015 | FK Zenit Sankt-Petěrburg | |
2016 | FK Zenit Sankt-Petěrburg | |
2020 | FK Zenit Sankt-Petěrburg | |
2021 | FK Zenit Sankt-Petěrburg | |
2022 | FK Zenit Sankt-Petěrburg |
FK Zenit Sankt-Petěrburg (Rusky: ФК „Зенит“ Санкт-Петербург) je profesionální ruský fotbalový klub sídlící v Petrohradu. Momentálně působí v ruské nejvyšší soutěži zvané Premier Liga. Byl založen roku 1925 (nebo 1914 dle různých zdrojů) dělníky Leningradských hutí. Dnes patří k nejbohatším a nejsilnějším ruským klubům. V letech 2007, 2010, 2015, 2017, 2019, 2020, 2021, 2022 a 2023 získal mistrovský titul, jeden titul měl ještě během éry Sovětského svazu. V roce 2008 triumfoval hned ve dvou evropských soutěžích. Po vítězství v Poháru UEFA (2007/08) triumfoval i v Superpoháru UEFA (2008), když porazil vítěze Ligy mistrů Manchester United FC 2:1. Poslední trofejí je mistrovský titul z ruské ligy v sezóně 2019/20.
Historie
[editovat | editovat zdroj]Zenit Leningrad byl vítězem sovětské ligy v roce 1984, tento titul byl ale ojedinělým.[2] Po pádu režimu se klub v letech 1992 až 1996 pohyboval mezi kluby ve druhé lize, následně však postoupil znovu nahoru a v roce 1999 vybojoval ruský národní pohár.[3]
Ambice Zenitu narušit nadvládu klubů z Moskvy byly podepřeny společností Gazprom, která Zenit v prosinci 2005 odkoupila, tedy její nadpoloviční podíl (51 %) za částku takřka 28 milionů eur. Čtvrtinový podíl navíc již společnost vlastnila.[3]
Roku 2006 nahradil trenéra Vlastimila Petrželu Nizozemec Dick Advocaat. Novými akvizicemi se stali jihokorejští reprezentanti Kim Dong-Jin a Lee Ho, k nim přibyl ještě turecký reprezentant Fatih Tekke, kterého Zenit koupil za 10 milionů eur. Advocaat dovedl tým na čtvrtou příčku, díky triumfu Lokomotivu v národním poháru se tak Zenit kvalifikoval do Poháru UEFA.[4]
Do základních skupin se ruský klub probojoval skrze play-off proti belgickému Standardu Liège po celkovém výsledku 4:2, aby ve skupině změřil síly s Alkmaarem, Evertonem, Larisou a Norimberkem. Kolísavá forma vyústila ve dvě remízy, jednu výhru a jednu prohru. Postup do jarní části neměl tým ve svých rukou, Everton ale na půdě Alkmaaru zvítězil i s béčkovou sestavou a ruský tým zamířil dále ze třetího místa. Ruská ligová soutěž se mezitím dohrála, neboť se hrálo systémem jaro–podzim. Advocaat dovedl tým okolo kapitána Anatolije Tymoščuka k titulu.[4][5]
Šestnáctifinále nabídlo střet proti španělskému Villarrealu, který v ligové sezóně zaznamenal historické druhé místo. První zápas na ruské půdě byl vyrovnaný a rozhodl jej útočník Zenitu Pavel Pogrebňak. Tentýž hráč otevřel skóre na stadionu El Madrigal, týmu se však do konce sezóny zranil belgický stoper Nicolas Lombaerts a dvojice Roman Širokov a Radek Šírl byla vyloučena. Na tribunu poslal rozhodčí také Advocaata, posledních deset minut tak tým bránil v devíti lidech, ale postoupil.[4] V další fázi venku proti Olympique Marseille prohrál tým 1:3, doma však vyhrál 2:0 díky dvěma gólům Pogrebňaka a pravidlo venkovních gólů poslalo do čtvrtfinále Rusy. Na stadionu Bayeru Leverkusen si Zenit zajistil výhru 4:1, když na úvodní gól Pogrebňaka navázali ve druhém poločase za stavu 1:1 znovu Pogrebňak, Anjukov a Děnisov v rozmezí 12 minut. Doma si Rusové postup udrželi a v semifinále se střetli s Bayernem Mnichov. V Německu uhráli proti mužstvu čítající například končícího Kahna, Lúcia, Schweinsteigera, Ribéryho a Kloseho remízu 1:1. Odveta na stadionu Petrovskij přinesla čtyři góly domácího celku – trefili se dvakrát Pogrebňak, Zyrjanov a Fajzulin, skvělý výkon ukázal kapitán Tymoščuk a Zenit vyhrál 4:0.[4] Finále se odehrálo v Manchesteru, ruský celek se ale musel proti Glasgow Rangers obejít bez vykartovaného Pogrebňaka. Zastoupil jej Andrej Aršavin, autor prvního gólu utkání a hráč u akce na 2:0, kdy se trefil Zyrjanov. Zenit se stal druhým ruským vítězem Poháru UEFA po CSKA Moskva.[4]
V sezóně 2009 se titulu dočkal Rubin Kazaň a Zenit tak další sezónu pod Advocaatem zakončil třetí, limitován mimo jiné zraněním Dannyho.[6] Na kvalifikaci do předkola Ligy mistrů to však stačilo.[7][8] V polovině března 2010 odstartovala pro Zenit nová sezóna, nově pod vedením trenéra Luciana Spallettiho, jehož debut na půdě celku Křídla Sovětů Samara dopadl i zásluhou Dannyho jednogólovou výhrou.[8] Tuto sezónu se mistrovský titul vrátil do Petrohradu, Zenit v konečné tabulce vedl o šest bodů před CSKA Moskva.[9]
Období po evropském triumfu s sebou přineslo i změnu charakteru petrohradského týmu. Původní hvězdy v podobě ruských fotbalistů buď odešly na Západ (Aršavin, Pogrebňak) nebo si musely zvyknout na konkurenci (Keržakov) za draho koupených posil jakými byly Hulk nebo Axel Witsel.[10] Oba dva fotbalisté dorazili v letních měsících roku 2012. Domácí fanoušci se z příchozích hráčů tmavší pleti neradovali, problémy způsoboval také fakt, že oba brali mzdu násobně vyšší oproti těm domácím jako Děnisov s Keržakovem. Oba dali svoji nespokojenost najevo a nějaký čas proto strávili v rezervě.[10] Jiné posily byly sice ruští hráči, část z nich ale měla minulost spjatou s nenáviděnými rivaly Zenitu – Žirkov hrál předtím za CSKA a Dynamo, Kokorin též za Dynamo, Dzjuba ve Spartaku.[10]
Od května 2016 trénoval petrohradské mužstvo Mircea Lucescu. Ten však vydržel pouhý rok, v ruské lize totiž Zenit skončil až třetí a další rok si tak Ligu mistrů nezahrál. S mužstvem získal jen superpohár (červenec 2016).[11] Začátkem června skončilo také devítileté působení záložníka Dannyho, který klub opustil jakožto volný hráč.[12]
Od června začalo trenérské angažmá Roberta Manciniho.
Sezónu 2020/21 zahájil tým čtyřmi ligovými výhrami za sebou, v pátém kole ale nestačil venku na Dynamo Moskva, kde prohrál 0:1. V ruské lize tým prohrál poprvé od září 2019.[13]
Získané trofeje
[editovat | editovat zdroj]Vyhrané domácí soutěže
[editovat | editovat zdroj]- Ruská Premier Liga ( 10× )
- (2007, 2010, 2011/12, 2014/15, 2018/19, 2019/20, 2020/21, 2021/22, 2022/23, 2023/24)
- Ruský národní pohár ( 4× )
- (1998/99, 2009/10, 2015/16, 2019/20)[14]
- Ruský ligový pohár ( 1× )
- (2003)[15]
Ruský Superpohár ( 7× )[16]
- (2008, 2011, 2015, 2016, 2020, 2021)
- Sovětská fotbalová liga ( 1× )
- (1984)
- Sovětský fotbalový pohár ( 1× )
- (1944)
- Sovětský Superpohár ( 1× )
- (1984)
Vyhrané mezinárodní soutěže
[editovat | editovat zdroj]Pohár UEFA ( 1× )
- (2007/08)
Superpohár UEFA ( 1× )
- (2008)
Trenéři
[editovat | editovat zdroj]Aktuální k září 2020[17]
Období od | Období do | Trenér |
---|---|---|
1. července 2018 | – | |
1. června 2017 | 13. května 2018 | |
1. července 2016 | 28. května 2017 | |
20. března 2014 | 30. června 2016 | |
11. března 2014 | 19. března 2014 | |
1. ledna 2010 | 10. března 2014 | |
18. srpna 2009 | 31. prosince 2009 | |
26. června 2006 | 10. srpna 2009 | |
4. května 2006 | 25. června 2006 | |
1. ledna 2003 | 3. května 2006 | |
1. července 2002 | 31. prosince 2002 | |
25. dubna 2000 | 30. června 2002 | |
25. března 2000 | 22. dubna 2000 |
Umístění v domácích ligách
[editovat | editovat zdroj]Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Webová stránka domácího stadionu Zenit Sankt-Petěrburg. www.petrovsky.spb.ru [online]. [cit. 11-08-2007]. Dostupné v archivu pořízeném dne 22-08-2007.
- ↑ BALITSKIY, Andrei; DRYOMIN, Mike. Soviet Union 1984. Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation (RSSSF) [online]. 2012-08-16 [cit. 2020-08-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b NISENBOIMFROM, Eduard. Gazprom fuels Zenit dream. UEFA [online]. 2007-01-19 [cit. 2020-08-27]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2007-02-24. (anglicky)
- ↑ a b c d e TERRY, Joe. How a brilliant Zenit Saint Petersburg lifted the UEFA Cup in 2008. These Football Times [online]. 2019-11-18 [cit. 2020-08-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ DRYOMIN, Mike. Russia 2007. Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation (RSSSF) [online]. 2008-05-28 [cit. 2020-08-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ DRYOMIN, Mike. Russia 2009. Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation (RSSSF) [online]. 2010-02-25 [cit. 2020-08-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ZIKOV, Sergey. Rubin Kazan Win Second Straight Russian Title, Zenit Cling to Third. Bleacher Report [online]. 2009-11-21 [cit. 2020-08-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b ZIKOV, Sergey. Zenit-Samara: Luciano Spalletti Earns First Win as Danny Fires Past Opponents. Bleacher Report [online]. 2010-03-13 [cit. 2020-08-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ DRYOMIN, Mike. Russia 2010. Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation (RSSSF) [online]. 2020-04-16 [cit. 2020-08-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c Toke Møller Theilade. Gazprom, Zenit and European football. These Football Times [online]. 2016-06-22 [cit. 2020-08-28]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Zenit sack Lucescu after missing out on Champions League. Four Four Two [online]. 2017-05-28 [cit. 2020-08-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Danny leaves Zenit after nine years. Four Four Two [online]. 2017-06-05 [cit. 2020-08-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Zenit suffered its first defeat in the RPL since September 2019, losing to Dynamo – Sport. tekdeeps.com [online]. 2020-08-26 [cit. 2020-08-27]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2020-09-03. (anglicky)
- ↑ Russia - Cup Finals, RSSSF.com (anglicky)
- ↑ Russia - Cup Finals na RSSSF.com (anglicky)
- ↑ Russia - Super Cup, RSSSF.com (anglicky)
- ↑ Zenit St. Petersburg » Manager history. WorldFootball.net [online]. [cit. 2020-09-02]. Dostupné online. (anglicky)
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu FK Zenit Sankt-Petěrburg na Wikimedia Commons
- Oficiální stránky