Karlheinz Blaschke
prof. Dr. phil. habil. Karlheinz Blaschke | |
---|---|
Karlheinz Blaschke na kolokviu u příležitosti jeho 80. narozenin v říjnu 2007 | |
Narození | 4. října 1927 Krásná Lípa |
Úmrtí | 25. prosince 2020 (ve věku 93 let) Friedewald (Moritzburg) |
Alma mater | Lipská univerzita |
Obory | historiografie, archivnictví |
Známý díky | obnova saské regionální historiografie |
Významná díla | Historisches Ortsverzeichnis von Sachsen, Bevölkerungsgeschichte von Sachsen bis zur Industriellen Revolution, Moritz von Sachsen : ein Reformationsfürst der zweiten Generation |
Ocenění | Záslužný řád Spolkové republiky Německo |
Manžel(ka) | Renate Blaschke-Hellmessen |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Karlheinz Blaschke (4. října 1927 Krásná Lípa – 25. prosince 2020, Moritzburg, místní část Friedewald) byl německý archivář a historik. Po znovusjednocení Německa sehrál rozhodující roli při obnově saské regionální historiografie jako svébytné vědní disciplíny. Od roku 1992 až do svého odchodu do důchodu v roce 1998 byl prvním profesorem na nově založené katedře saských zemských dějin na Technické univerzitě v Drážďanech. Blaschke se specializoval především na saský středověk a raný novověk, období reformace a vlády Mořice Saského.
Život
[editovat | editovat zdroj]Karlheinz Blaschke se narodil v severočeské Krásné Lípě v rodině strojního zámečníka, avšak vyrůstal v Lipsku. Za druhé světové války byl v letech 1943/44 pomocnou silou v rámci Luftwaffe, později sloužil ve válečném námořnictvu. Do června 1945 byl válečným zajatcem. V roce 1946 složil maturitu, v letech 1946–1950 studoval historii, germanistiku a latinu na Lipské univerzitě. Roku 1948 složil zkoušku pomocníka v zemědělství. V prosinci 1950 získal doktorát jako student Rudolfa Kötzschkeho za svou práci o pěti lipských univerzitních vesnicích.[1] Poté nastoupil na praxi u Heinricha Otto Meisnera v postupimském Institutu pro archivní vědu. Jako oponent politického systému v NDR vystoupil Blaschke v roce 1956 z východoněmecké CDU.
Během jeho působení v Hlavním státním archivu v Drážďanech v letech 1951–1968 vznikl čtyřsvazkový seznam saského místopisu publikovaný v roce 1957. V roce 1962 se habilitoval prací o dějinách saské populace až do průmyslové revoluce na Lipské univerzitě, učitelská licence mu však udělena nebyla. Blaschke byl považován za „buržoazního historika na okraji NDR“,[2] jenž se na rozdíl od svých marxistických kolegů nadále věnoval bádání na poli saských zemských dějin a vyhýbal se jejich politicky motivované náhražce v podobě marxistických regionálních dějin. Svou spolupráci na sborníku Přechod od feudalismu ke kapitalismu ukončil, jakmile byl požádán o ideologické přizpůsobení své stati o hustotě zalidnění v Sasku. Se svým otevřeně křesťanským postojem platil za nepříjemného kritického ducha, pro něhož se v prostředí státních vysokých škol neotevíraly žádné kariérní příležitosti.
V roce 1969 převzal Blaschke jedinou neteologickou docenturu na Teologickém semináři v Lipsku, což byla státem neuznaná vysoká škola provozovaná Evangelickou luterskou zemskou církví Saska. V roce 1990, kdy byla škola přejmenována na Církevní vysokou školu v Lipsku, byl Blaschkemu stejně jako několika dalším zdejším docentům udělen titul profesora. Učil zde až do uzavření školy v roce 1992. Kromě toho byl od roku 1990 honorárním profesorem na univerzitě v Marburgu.
Již v roce 1972 byl jmenován do chrámové kapituly Knížecího biskupství Míšeň, kde byl zvolen děkanem. Tento úřad zastával do roku 2003.[3]
V roce 1991 byl Blaschke, jenž od roku 1990 obnovil své členství v CDU, jmenován hlavním vedoucím Referátu pro archivnictví při saském ministerstvu vnitra. Po ukončení jeho výstavby a vytvoření nových struktur saského archivnictví se vrátil k historickému bádání. V roce 1992, téměř ve věku 65 let, přijal profesuru na nově založené katedře saských zemských dějin na Technické univerzitě v Drážďanech. Toto místo zastával na základě zvláštního předpisu i po překročení věkové hranice až do své emeritace v roce 1998.
Blaschke získal řadu uznání a čestných členství ve vědeckých organizacích. V roce 1999 mu byl za jeho dílo propůjčen Záslužný řád Spolkové republiky Německo 1. třidy. Předtím roku 1997 mu byla udělena Saská ústavní medaile. V roce 1990 byl jmenován do Bavorské akademie věd, na členství v její historické komisi rezignoval roku 2019.[4] Od roku 1991 byl členem filologicko-historické třídy Saské akademie věd. Sudetoněmecká akademie věd a umění ho v roce 1995 jmenovala řádným členem své třídy humanitních věd.[5] Převážně z Blaschkeho iniciativy byla roku 1990 obnovena Hornolužická společnost věd. V letech 2000–2004 byl jejím prezidentem, roku 2008 byl za své služby jmenován jejím čestným členem.[6]
Karlheinz Blaschke žil po více než 60 let v moritzburské místní části Friedewald, kde zemřel o Vánocích 2020 ve věku 93 let.[7]
Dílo
[editovat | editovat zdroj]Ve svém vědeckém díle byl Blaschke zavázán svému učiteli Rudolfu Kötzschkemu, jenž mu podle jeho vlastních slov předal tradici saských zemských dějin. Ve svých dlouholetých projektech, jako byl saský místopis a systematická indexace úředních knih z 16. století, vyšel z návrhů, které v této oblasti vyslovil Kötzschke na počátku 20. století.[8] Historický místopis Saska vyšel v knižní podobě roku 2006, později se objevil také v online verzi. Obsahuje historické a topografické informace o téměř 6000 saských lokalitách. V 90. letech usiloval tento historik o založení neuniverzitního ústavu, což se podařilo realizovat v roce 1997, kdy byl založen Institut saských dějin a etnografie. V letech 1997–2006 byl členem jeho vědecké rady, roku 1993 obnovil časopis Neue Archiv für Sächsische Geschichte, který přestal vycházet za druhé světové války.[9]
Ve své habilitační práci zkoumal populační historii Saska od vrcholného středověku do roku 1831. Tato monografie zaměřená na daný prostor, obyvatelstvo a ekonomiku se neomezovala pouze na kvantifikaci, ale všímala si také historických kořenů současné saské populace. Výslednou tezí je to, že pro zdejší populační vývoj byl nejdůležitějším obdobím vrcholný středověk, v němž došlo k rozhodujícím změnám, které ukazují cestu do budoucnosti. Jeho další práce o saských správních dějinách jsou považovány za zásadní příspěvek k tomuto tématu. Blaschke byl redaktorem prvního svazku díla Geschichte Dresdens, u něhož odpovídal za historii města do třicetileté války. Již v roce 1990 pak publikoval dějiny Saska ve středověku.
Blaschkeho teorie o patronátu sv. Mikuláše z Myry, který měl sehrát důležitou roli při rozvoji urbanismu v 11. a 12. století, byla podrobena kritice.[10] Jeho studie o Mořicovi Saském přispěly k přehodnocení historického přínosu tohoto kurfiřta, jenž byl jako „Jidáš z Míšně“ dlouho v opovržení.
Výběrová bibliografie
[editovat | editovat zdroj]Monografie
[editovat | editovat zdroj]- Lauter alte Akten : den von Formularen geplagten Zeitgenossen zum Trost, zur Belehrung und Erheiterung! Urania-Verlag, Leipzig/Jena 1956, (Dotisk původního vydání: BibSpider, Berlin 2008, ISBN 978-3-936960-31-0).
- Historisches Ortsverzeichnis von Sachsen. VEB Bibliographisches Institut, Leipzig 1957.
- Historisches Ortsverzeichnis von Sachsen. Neuausgabe. 2 Halbbände. Leipziger Universitätsverlag GmbH, Leipzig 2006, ISBN 3-937209-15-8. Dostupné online
- Bevölkerungsgeschichte von Sachsen bis zur Industriellen Revolution. Böhlau Verlag, Weimar 1967, (Habilitatační spis, Leipzig 1962).
- Nikolaikirchen und Stadtentstehung in Europa. Von der Kaufmannssiedlung zur Stadt. Akademie Verlag, Berlin 2013, ISBN 978-3-05-005951-8. (spoluautor Uwe U. Jäschke)
- Sachsen im Zeitalter der Reformation (= Schriften des Vereins für Reformationsgeschichte. Band 185). Gütersloher Verlagshaus, Gütersloh 1970.
- Moritz von Sachsen : ein Reformationsfürst der zweiten Generation (= Persönlichkeit und Geschichte. Band 113). Muster-Schmidt Verlag, Zürich/Göttingen 1984, ISBN 3-7881-0113-X.
- Geschichte Sachsens im Mittelalter. Beck, München 1990, ISBN 3-406-31722-7; Union Verlag, Berlin 1990, ISBN 3-372-00076-5.
- Der Fürstenzug zu Dresden. Denkmal und Geschichte des Hauses Wettin. Urania Verlag, Leipzig 1991, ISBN 3-332-00377-1.
- Wittenberg, die Lutherstadt. 1. Aufl. Fotos von Volkmar Herre. Evangelische Verlags-Anstalt, Berlin 1977; naposledy: [5. Aufl.] Verlag für Kunstreproduktionen, Neustadt an der Aisch 1996.
Edice
[editovat | editovat zdroj]- Moritz von Sachsen – Ein Fürst der Reformationszeit zwischen Territorium und Reich. Internationales wissenschaftliches Kolloquium vom 26. bis 28. Juni in Freiberg (Sachsen) (= Quellen und Forschungen zur sächsischen Geschichte. Band 29). Sächsische Akademie der Wissenschaften, Leipzig 2007, ISBN 978-3-515-08982-1.
- Geschichte der Stadt Dresden. Band 1: Von den Anfängen bis zum Ende des Dreißigjährigen Krieges. Theiss, Stuttgart 2005, ISBN 978-3-8062-1906-7.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku Karlheinz Blaschke na německé Wikipedii.
- ↑ BLASCHKE, Karlheinz. Die fünf neuen Leipziger Universitätsdörfer : ein Beitrag zur Geschichte der Universität und des Leipziger Landes. Wissenschaftliche Zeitschrift der Universität Leipzig. 1951, roč. 52, čís. 5, s. 76–125. Část textu disertace. (německy)
- ↑ BLASCHKE, Karlheinz. Als bürgerlicher Historiker am Rande der DDR : Erlebnisse, Beobachtungen und Überlegungen eines Nonkonformisten. In: POHL, Karl Heinrich. Historiker in der DDR. Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 1997. ISBN 3-525-33558-X. S. 45–92. (německy)
- ↑ Hochstift Meißen trauert um Domherren. Sächsische Zeitung [online]. DDV Mediengruppe GmbH & Co. KG, 2020-12-30 [cit. 2021-02-12]. Dostupné online. ISSN 0232-2021. (německy)
- ↑ Historische Kommission München [online]. Historische Kommission München [cit. 2021-02-12]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2021-05-02. (německy)
- ↑ Prof. Dr. phil. habil. Karlheinz Blaschke [online]. Sudetendeutsche Akademie der Wissenschaften und Künste, rev. 2021 [cit. 2021-02-12]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Karlheinz Blaschke : Traueranzeige [online]. sz-trauer, 2021-01-18 [cit. 2021-02-12]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Der Archivar und Historiker Karlheinz Blaschke ist tot. Dresdner Neueste Nachrichten [online]. Verlag Dresdner Nachrichten GmbH & Co. KG, 2020-12-29 [cit. 2021-02-12]. Dostupné online. (německy)
- ↑ BÜNZ, Enno. Landesgeschichte in Sachsen – Traditionen und Perspektiven. Journal der Sächsischen Akademie der Wissenschaften. 2011, čís. 6, s. 61–83. Dostupné online. (německy)
- ↑ Institut für Sächsische Geschichte und Volkskunde 1997–2007. Příprava vydání Institut für Sächsische Geschichte und Volkskunde e.V.. Dresden: Thelem, 2007. 142 s. (Spurensuche ; Bd. 1). ISBN 978-3-939888-36-9. S. 139. (německy)
- ↑ SOBIK, Fred. Sakralraum und Stadtrechtsraum : das Beispiel der Nikolaikirche in Wernigerode. In: PÖTSCHKE, Dieter; BRAUNEDER, Wilhelm; LINGELBACH, Gerhard. Stadtrechte, Willküren und Polizeiordnungen. Teil 1: Goslar und Wernigerode (= Harz-Forschungen; Band 32). Berlin: Lukas Verlag für Kunst- und Geistesgeschichte, 2017. ISBN 978-3-86732-266-9. S. 187–197. (německy)
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- AURIG, Rainer; HERZOG, Steffen; LÄSSIG, Simone. Der aufrechte Gang : Lebensmaxime und wissenschaftlicher Anspruch ; Karlheinz Blaschke zum 70. Geburtstag. In: Landesgeschichte in Sachsen : Tradition und Innovation (= Studien zur Regionalgeschichte; Band 10). Bielefeld: Verlag für Regionalgeschichte, 1997. ISBN 3-89534-210-6. S. 9–13. (německy)
- BLASCHKE, Karlheinz. Als bürgerlicher Historiker am Rande der DDR : Erlebnisse, Beobachtungen und Überlegungen eines Nonkonformisten. In: POHL, Karl Heinrich. Historiker in der DDR. Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 1997. ISBN 3-525-33558-X. S. 45–92. (německy)
- BLASCHKE, Karlheinz. Geschichtswissenschaft im SED-Staat : Erfahrungen eines „bürgerlichen“ Historikers in der DDR. Aus Politik und Zeitgeschichte. 1992, Band 42, Nr. 17/18, s. 14–27. ISSN 0479-611X. (německy)
- KOWALCZUK, Ilko-Sascha. Blaschke, Karlheinz. In: Wer war wer in der DDR?. 5. vyd. Berlin: Ch. Links, 2010. ISBN 978-3-86153-561-4. Band 1. (německy)
- MEYER, Hans Joachim. Laudatio. In: MÜLLER, Winfried. Perspektiven der Reformationsforschung in Sachsen : Ehrenkolloquium zum 80. Geburtstag von Karlheinz Blaschke (= Bausteine aus dem Institut für Sächsische Geschichte und Volkskunde. Band 12). Dresden: Thelem Verlag, 2008. ISBN 3-939888-62-1. S. 33–42. (německy)
- SCHULZE, Hans K. Karlheinz Blaschke zur Feier des siebzigsten Geburtstages. In: JOHN, Uwe; MATZERATH, Josef. Landesgeschichte als Herausforderung und Programm : Karlheinz Blaschke zum 70. Geburtstag (= Quellen und Forschungen zur sächsischen Geschichte; Band 15). Stuttgart: Steiner Verlag, 1997. ISBN 3-515-07212-8. S. 1–6.. (německy)
Související články
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Karlheinz Blaschke na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Karlheinz Blaschke
- Němečtí historikové
- Němečtí archiváři
- Pedagogové na Technické univerzitě Drážďany
- Pedagogové na Univerzitě Marburg
- Pedagogové na Lipské univerzitě
- Členové Saské akademie věd
- Členové Hornolužické společnosti věd
- Absolventi Lipské univerzity
- Historikové 20. století
- Členové CDU
- Dějiny Saska
- Narození v roce 1927
- Narození 4. října
- Narození v Krásné Lípě
- Úmrtí v roce 2020
- Úmrtí 25. prosince
- Úmrtí v Moritzburgu
- Nositelé záslužného kříže I. třídy Záslužného řádu Německa