Jan Čumpelík
Jan Čumpelík | |
---|---|
ak. mal. Jan Čumpelík | |
Narození | 28. ledna 1895 Dobrovice u Mladé Boleslavi |
Úmrtí | 12. října 1965 (ve věku 70 let) Praha |
Alma mater | Akademie výtvarných umění v Praze |
Povolání | malíř a grafik |
Manžel(ka) | Anna Nekvapilová |
Podpis | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Jan Čumpelík (28. ledna 1895 Dobrovice[1] – 12. října 1965 Praha) byl český malíř, představitel socialistického realismu.
Životopis
[editovat | editovat zdroj]Před první světovou válkou se vyučil v Zemské řemeslnické škole v Mladé Boleslavi a byl krátce zaměstnán ve firmě F. Sklenáře v Přerově jako malíř divadelních dekorací a interiérů. Od roku 1915 byl žákem prof. Emanuela Dítěte na Vysoké škole uměleckoprůmyslové v Praze. Školu ukončil v roce 1920.
Dne 7. října 1920 se v Čáslavi oženil s Annou Nekvapilovou (*1895).[2]
V letech 1920–1924 studoval malbu na Akademii výtvarných umění v Praze u prof. Vratislava Nechleby. Za první republiky se stal vyhledávaným tvůrcem portrétů politické smetánky.[3] Obdržel cenu Josefa Mánesa a roku 1927 Katzovo cestovní stipendium do Paříže. Podnikl také cesty do Holandska, Německa a SSSR. Jeho kvalitní[4] rané obrazy se stále objevují v aukcích.[5]
Vystavoval s Jednotou umělců výtvarných, na Zlínském salonu, v Rakousku, Švédsku, Dánsku a USA. V září roku 1928 vystavoval v Rubešově salonu v Praze 20 obrazů, první soubornou výstavu měl roku 1938 v Nové síni. Roku 1939 byl navržen za profesora pražské Akademie, ale krátce nato byly vysoké školy uzavřeny.
Po převratu v roce 1948 byl vůdčí osobností nově nastoleného socialistického realismu. V témže roce se v České Lípě seznámil s malířem Jaromírem Schořem, při realizaci zakázky pro závod Tatra a později s ním navázal další spolupráci. V roce 1948 byl také pověřen namalováním portrétu nového prezidenta Klementa Gottwalda. Uznání mu v 50. letech vynesly především obrazy 9. květen 1945 (1947) a Na úsvitu únorového dne (1950, olej na plátně, 80×220 cm), které byly v době svého vzniku považovány za nejbližší správné vystižení socialistického realismu. V roce 1950 byl pověřen Ministerstvem zemědělství zakázkou na vytvoření monumentálního obrazu Díkuvzdání československého lidu generalissimu J. V. Stalinovi, který měl reprezentovat Československo na Zemědělské výstavě v Moskvě v roce 1951. Ke spolupráci na rozměrném díle (870×800 cm) přizval Čumpelík čerstvě vystudovanou malířku Alenu Čermákovou a Jaromíra Schoře. Obraz byl veřejně představen na výstavě Československo-sovětského přátelství ve výtvarném umění, v rámci měsíce Československo-sovětského přátelství a 35. výročí Velké říjnové socialistické revoluce na Slovanském ostrově, pořádanou Ústředním svazem československých výtvarných umělců. Kritika tehdy dílu vytýkala až náboženský charakter a podobnost s oltářními barokními obrazy a nereálnost prostředí.[6] Osud díla po jeho vystavení je neznámý.
V roce 1952 Čumpelík vstoupil do nově vzniklého Armádního výtvarného studia, kam o rok později vstoupila i Čermáková a Schoř. Členové Armádního výtvarného studia měli tvořit v nejčistší formě socialistického realismu a zpracovávat témata spojené s armádou. Vzniklá díla obvykle sloužila pro výzdobu armádních objektů či jako dary. Od 60. let, kdy došlo k uvolnění politického režimu, byla Čumpelíkova díla veřejně kritizována, proto se Čumpelík stáhl do ústraní. Na sklonku života maloval hlavně květiny a zátiší.[6]
Zemřel 12. října 1965 v Praze.
Dílo
[editovat | editovat zdroj]Po studijním pobytu v Paříži maloval převážně národopisné výjevy z venkovského života na Slovensku a Slovácku[7] a rozměrná plátna s odbojovou tematikou (Bitva u Terronu).
Po druhé světové válce se přiklonil k socialistickému realismu a dal se zcela do služeb komunistického režimu. V Armádním výtvarném studiu, které spoluzaložil s J. Schořem a A. Čermákovou roku 1953 a stal se jeho uměleckým vedoucím, maloval obří plátna s dělnickou a rolnickou tematikou. V 50. letech byl pokládán oficiálními kruhy za „největšího současného českého malíře“. Mezi jeho nejznámější díla patří obraz milicionáře Na úsvitu únorového rána (1951),[8][9] a zejména Díkůvzdání československého lidu generalissimu J. V. Stalinovi (1951–1952), malířský protějšek Stalinova pomníku na Letné.[10]
Známá díla (výběr)
[editovat | editovat zdroj]- Podobizna paní Č. (1923)
- Hrozen vína (1924)
- dekorace, Loutkové divadlo TJ Sokol Čáslav
- Babička a vnučka (1924)
- Podobizna sl. K. (1925)
- Dítě (1926)
- Podobizna (1927)
- Portrét dámy z profilu (1927)
- Dívčí akt v křesle (1927)
- Naslouchající děvče (1928)
- Hlava Krista (GASK Kutná Hora), 1931
- Portrét plukovníka Švece (1936-38)
- Podobizna Klementa Gottwalda (1950)
- Vám poděkování a lásku vám (1950)[11]
- Na úsvitu únorového dne (1950)[8][12]
- Díkůvzdání československého lidu generalissimu J. V. Stalinovi (1951–1952)
Zastoupení ve sbírkách
[editovat | editovat zdroj]- Vojenský historický ústav Praha
- Národní galerie v Praze
- Alšova jihočeská galerie v Hluboké nad Vltavou
- Galerie hlavního města Prahy
- Galerie výtvarného umění v Ostravě
- Krajská galerie výtvarného umění ve Zlíně
- Galerie moderního umění v Hradci Králové
- Galerie Středočeského kraje v Kutné Hoře
- Muzeum umění Olomouc
- Galerie umění Karlovy Vary
- Památník národního písemnictví
- Slovenská národná galéria
Jan Čumpelík v literatuře
[editovat | editovat zdroj]Spisovatel Karel Konrád o Janu Čumpelíkovi ve svých Epigramech napsal:
„ | „Večer před svatým Jánem mluví sestra s Čumpelíkem Janem: Kampak, bratře milý, kam tvé kroky pílí, nelíbí, nelíbí se mi tvé zvyky!“
„Ale jdu se dívat do kostela na svaté, chci malovat politiky.“ |
“ |
— Karel Konrád[13] |
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Matriční záznam o narození a křtu farnosti Dobrovice
- ↑ Matrika oddaných, Čáslav 1920-1941, snímek 14 [online]. SOA Praha [cit. 2020-10-14]. Dostupné online.
- ↑ Artalk: recenze výstavy GHMP Bytosti odnikud, 2008
- ↑ Chmelařová Marcela, Kvalitní maličkosti, Art+antiques 8.11.2012, s. 22
- ↑ Dorotheum: Čumpelík Jan. www.dorotheum.com [online]. [cit. 2017-04-19]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2017-04-20.
- ↑ a b PERINGEROVÁ, Markéta. Alena Čermáková, malba 50. let [online]. Masarykova univerzita, 2013 [cit. 2021-09-21]. Dostupné online.
- ↑ Web umenia: Jan Čumpelík
- ↑ a b Únor 1948/Vítězný únor jako předmět dobové propagandy v období 1948–1988 [online]. Muzeum hl. m. Prahy [cit. 2020-10-14]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-10-19.
- ↑ Autor slavného obrazu milicionáře Jan ČUMPELÍK. www.milice.cz [online]. [cit. 2017-04-19]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2017-04-20.
- ↑ Česká televize: Socialistický realismus, 2011
- ↑ ABART, Jan Čumpelík
- ↑ Milice.cz, Jan Čumpelík: Milicionář na noční hlídce. www.milice.cz [online]. [cit. 2017-03-08]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2017-03-09.
- ↑ KONRÁD, Karel. Epigramy. Praha: Mladá fronta, 1958. 91 s., s. 76
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Jan Čumpelík : 1895–1965 : Výběr z malířského díla, Katalog výstavy, Praha 1986, Praha : Středočeská galerie, 1986
- TOMEŠ, Josef, a kol. Český biografický slovník XX. století : I. díl : A–J. Praha ; Litomyšl: Paseka ; Petr Meissner, 1999. 634 s. ISBN 80-7185-245-7. S. 219.
- VOŠAHLÍKOVÁ, Pavla, a kol. Biografický slovník českých zemí : 11. sešit : Čern–Čž. Praha: Libri, 2009. 104 s. ISBN 978-80-7277-368-8. S. 92–93.
- Rumjana Dačevová a kol., Karáskova galerie, Památník národního písemnictví Praha 2012, s. 94, ISBN 978-80-87376-01-0
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Jan Čumpelík na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Jan Čumpelík
- Jan Čumpelík v informačním systému abART
- Jan Čumpelík na stránkách web umenia
- Čeští malíři 20. století
- Malíři socialistického realismu
- Členové JUV
- Absolventi Vysoké školy uměleckoprůmyslové v Praze
- Absolventi Akademie výtvarných umění v Praze
- Umělci z Dobrovice
- Narození v roce 1895
- Narození 28. ledna
- Narození v Dobrovici
- Úmrtí v roce 1965
- Úmrtí 12. října
- Úmrtí v Praze
- České malířství 19. století
- Žáci Vratislava Nechleby