Nachum Goldman
Dr. Nachum Goldman Nahum Goldmann נחום גולדמן | |
---|---|
Goldman v roce 1972 | |
Prezident Světové sionistické organizace | |
Ve funkci: 1956 – 1968 | |
Předchůdce | David Ben Gurion |
Nástupce | Ehud Avri'el |
Narození | 10. července 1895 Višněva, Ruské impérium (dnešní Bělorusko) |
Úmrtí | 29. srpna 1982 (87 let) Bad Reichenhall, Německo |
Místo pohřbení | Herzlova hora |
Občanství | německé, americké, švýcarské, izraelské |
Titul | doktor |
Alma mater | Univerzita Marburg |
Profese | politik, prezident Světového židovského kongresu |
Commons | Nahum Goldmann |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Nachum Goldman (hebrejsky נחום גולדמן, anglicky Nahum Goldmann; 10. července 1895 Višněva, Ruské impérium – 29. srpna 1982 Bad Reichenhall, Německo) byl přední sionista. Byl zakladatelem Světového židovského kongresu a v letech 1951–1978 jeho prezidentem, v letech 1956–1968 byl také prezidentem Světové sionistické organizace.[1]
Životopis
[editovat | editovat zdroj]Goldman se narodil ve Višněvě v Ruském impériu (dnešní Bělorusko) do rodiny litevského Žida, který byl horlivým sionistou. V šesti letech se s rodiči přestěhoval do německého Frankfurtu nad Mohanem, kde se jeho otec přátelil s předními sionisty a intelektuály. Navštěvoval zde Musterschule. V roce 1911, když ještě navštěvoval střední školu, se spolu se svým otcem zúčastnil 10. sionistického kongresu. Studoval práva, historii a filozofii v Marburgu, Heidelbergu a Berlíně. Vystudoval práva a filozofii.[2]
V roce 1913 navštívil Palestinu na čtyři měsíce a své dojmy publikoval v následujícím roce v knize Eretz Israel, Reisebriefe aus Palästina,[3] která vyšla ve dvou vydáních.[4] V letech 1916–1918 pracoval pro Nachrichtenstelle für den Orient, zpravodajský a propagandistický úřad napojený na Auswärtiges Amt, který se snažil využít etnických a náboženských nacionalistických proudů v Osmanské říši, jako byl panturkismus, islamismus a sionismus, k omezení rostoucího vlivu Velké Británie a Francie v regionu. V té době stál v čele úřadu prof. Dr. Eugen Mittwoch, přední německý arabista a orientalista a zároveň vůdčí osobnost německé židovské komunity. V roce 1922 založil vydavatelství Eschkol-Publikations-Gesellschaft a podílel se na vydávání sionistického časopisu. V roce 1929 zahájil spolu s Ja'akovem Klackinem projekt Encyclopaedia Judaica, který odrážel práci předních židovských učenců té doby. Vydavatelství vydalo deset svazků Encyclopaedia Judaica v němčině a dva svazky v hebrejštině.[5][6][7] Krátce po pivním puči byl nacisty označen za tajného komunistického agenta.[8]
V roce 1934 se oženil s Alicí Gottschalk a měli dva syny: Guida, narozeného v roce 1938 ve Švýcarsku, který v roce 1972 založil German Marshall Fund ve Spojených státech amerických, a Michaela.[9]
V listopadu 1934 požádal Mussoliniho o podporu Židů v Sársku, které se mělo sjednotit s tehdejším nacistickým Německem.[10][11] V roce 1933 se mu podařilo uniknout zatčení gestapem, protože byl v Palestině na pohřbu svého otce.[12]
V roce 1935 byl zbaven německého občanství[13] a díky zásahu francouzského ministra Louise Barthoua se stal občanem Hondurasu.[12] Později se přestěhoval do Spojených států amerických a usadil se v New Yorku, kde několik let zastupoval Židovskou agenturu.
V roce 1936 založili Goldman a rabín Stephen Samuel Wise Světový židovský kongres.[14] Goldmanovi je připisováno, že včas předpověděl hrozbu, kterou představoval Hitler a nacistická strana. Na jaře 1942 řekl: „Kdo může předpovědět, co nacistický režim, jakmile se dostane do pozice obklíčeného vraha, udělá v poslední chvíli, než se propadne hanbou?“[15] Když v říjnu 1942 promluvil k Sionistické americké organizaci a vyslechl zprávy o genocidě, řekl: „Naše generace je v tragické situaci, kdy je polovina generace vyvražďována před našima očima a druhá polovina musí sedět a nemůže této katastrofě zabránit.“[16] V červnu 1940 se usadil ve Spojených státech amerických, nakonec získal americké občanství a žil zde až do roku 1964.
Zemřel v německém Bad Reichenhallu.[17] Jeho pohřbu se nezúčastnil tehdejší předseda vlády Menachem Begin a izraelská vláda nevydala žádné oficiální smuteční oznámení. Jásir Arafat vyjádřil soustrast: „Palestinci truchlí nad smrtí Nachuma Goldmana. Byl to židovský státník s jedinečnou osobností. Bojoval za spravedlnost a legitimní práva všech lidí.“[18] Byl pohřben na jeruzalémském národním hřbitově na Herzlově hoře v části vyhrazené prezidentům Světové sionistické organizace.
Židovský a sionistický aktivismus
[editovat | editovat zdroj]Goldman zjistil, že židovské vedení v USA je rozdělené a nemá žádnou soudržnou politiku v době, kdy je jednota „záměrů a cílů životně důležitá“.[3] Hluboce frustrován tímto rozděleným vedením prohlásil: „Za celou dobu svého působení v židovské politice jsem se nikdy necítil tak bezmocný, tak pochmurně zatrpklý jako v tomto případě. Všichni, kdo v těchto dnech mluvíme za židovský lid – a já mezi ně rozhodně patřím – neseme svůj díl viny.“[3] Goldman i Stephen Samuel Wise, kteří spolu úzce spolupracovali, byli zastánci „demokratizace židovského života“, tedy „informované a asertivní veřejnosti“. Ve válečném stresu a v předvečer amerických prezidentských voleb v roce 1940 však začali pochybovat o účinnosti veřejného nátlaku a dali přednost tiché diplomacii jako účinnějšímu prostředku k dosažení reálných cílů.[19] Právě tento názor, který Goldman a Wise sdíleli, je vedl k tomu, že se důrazně postavili proti agresivnějším a veřejným metodám Hilela Kooka, který se pokoušel zachránit Židy.[20]
Goldman ani židovské vedení kolem něj nevedli veřejnou kampaň proti americkému systému imigračních kvót ani v době, kdy evropští Židé hledali útočiště před nacismem. Někteří američtí Židé, včetně Louise Brandeise a Felixe Frankfurtera, se s jistým úspěchem pokoušeli o tichou diplomacii. Rostoucí počet židovských uprchlíků po anšlusu v roce 1938 však vyvolal další tlak, který vedl prezidenta Franklina D. Roosevelta ke svolání konference v Évianu, která se konala v červenci téhož roku ve Francii. Cílem konference bylo najít domov pro statisíce vysídlených Židů. Goldman se zúčastnil jako pozorovatel Světového židovského kongresu.[21] Z 32 zúčastněných zemí souhlasila s přijetím dalších uprchlíků pouze Dominikánská republika.[22]
Goldman svolal v roce 1942 mimořádnou sionistickou konferenci, která měla vytvořit ucelenou strategii pro zmírnění ničivých dopadů nacistické politiky na evropské Židy, a jejím výsledkem byla Biltmorská konference, která mimo jiné požadovala neomezené židovské přistěhovalectví do Palestiny.[23] Ve svém projevu na konferenci varoval, že nacistickou rétoriku je třeba brát vážně a že pokud by nacisté pokračovali ve své politice, mohli by mít pro evropské Židy genocidní následky.[24] Na zasedání v květnu 1943 byl Goldman spolu s Abbou Hillel Silverem zastáncem názoru, že boj proti MacDonaldově bílé knize je krokem k vytvoření židovského společenství.[25]
V lednu 1945 se Goldman podílel na vytvoření výboru, který spojil úsilí Amerického židovského spojeného distribučního výboru a Židovské agentury pro záchranu zbytku židovského obyvatelstva v Evropě.[26] Goldman dlouho podporoval vytvoření dvou států v Palestině, jednoho arabského a jednoho židovského; jeho názor byl, že nezávislost je důležitější než kontrola konkrétního území, a jeho definice zněla, že cílem by mělo být vytvoření „životaschopného židovského státu na odpovídajícím území Palestiny“.[27] Po válce aktivně spolupracoval s Davidem Ben Gurionem na vzniku Izraele,[28] ačkoli spolu s Moše Šaretem Ben Gurionovi marně radil, aby vyhlášení nezávislosti odložil a poskytl více času na dosažení diplomatické dohody s Araby.[29][30][31]
Goldman působil jako prezident Světového židovského kongresu. Podporoval Izrael v jiných zemích, přestože byl hlubokým kritikem oficiální izraelské politiky. V letech 1956–1968 byl prezidentem Světové sionistické organizace.[23] V této funkci otevřeně kritizoval postup izraelské vlády při únosu Adolfa Eichmanna a vyzýval k předání věci mezinárodnímu soudu.[32] V roce 1962 se stal občanem Izraele a v roce 1969 Švýcarska. V Izraeli nikdy trvale nežil.“
Názory
[editovat | editovat zdroj]Ačkoli byl silným zastáncem sionismu, byl také silným zastáncem myšlenky diaspory, protože se domníval, že by židovský stát neodpovídal všem potřebám židovského národa.[33] Obával se židovské asimilace a bojoval za zlepšení židovského vzdělání, kultury a institucí mimo Izrael.
Kritizoval Izrael za to, že se podle něj příliš spoléhá na vojenskou sílu a že po šestidenní válce v roce 1967 neudělal více ústupků, a zastával názor, že jedinou šancí na dlouhodobé fungování Izraele je přijmout práva Palestinců.[34][35]
Opakovaně se vyslovil pro mírové soužití mezi Araby a Izraelci: „Židovský stát nemůže mít budoucnost, pokud nedojde k dohodě s Araby.“[1]
V říjnu 1967 se setkal s jugoslávským vůdcem Josipem Titem a požádal ho, aby o jeho nápadech na mírovou dohodu informoval ostatní komunistické vůdce i arabské představitele.[36] Na začátku roku 1970 ho egyptský prezident Gamál Násir pozval na jednání, ale izraelská vládu mu zakázala se tohoto jednání zúčastnit.[37][38] Pokusy o kontakt s předsedou Organizace pro osvobození Palestiny Jásirem Arafatem v roce 1974 byly považovány izraelskou vládou za velezradu, což Goldman považoval za pošetilý názor. V roce 1982 vyzval izraelského premiéra, aby invazí do Libanonu neoživoval antisionismus a antisemitismus.[39]
V roce 1977 vyjádřil Goldman své zklamání z přístupu Izraele k mírovému procesu:
Za 30 let Izrael nepředložil Arabům jediný mírový plán. Izrael odmítl všechny dohody, které navrhli jeho přátelé i nepřátelé. Zdá se, že nemá jiný cíl než si zachovat status quo a kousek po kousku přidávat další území.[40]
Publikované práce
[editovat | editovat zdroj]- Erez-Israel: Reisebriefe aus Palästina, 1914. [s.l.]: [s.n.] Dostupné online.
- Der Geist des Militarismus. Stuttgart: [s.n.], 1915.
- Von der weltkulturellen Bedeutung und Aufgabe des Judentums. Mnichov: [s.n.], 1916.
- The Autobiography of Nahum Goldmann: Sixty Years of Jewish Life. [s.l.]: Rinehart and Winston, 1969. ISBN 0-03-081337-9.
- Staatsmann ohne Staat. Kolín nad Rýnem: Kiepenheuer-Witsch, 1970. ISBN 3-462-00780-7.
- The Jewish Paradox. [s.l.]: Grosset & Dunlap, 1978. Dostupné online. ISBN 0-448-15166-9.
- Mein Leben als deutscher Jude. Mnichov: Langen-Müller, 1982. ISBN 3-7844-1771-X.
- Zionist Ideology and the Reality of Israel. [s.l.]: [s.n.], 1978. Dostupné online.
- 3 práce v jidiš: dostupné online
Ocenění a odkazy
[editovat | editovat zdroj]- V roce 1968 byl vyznamenán řádem Rio Branco.
- Inicioval zřízení muzea Bejt ha-Tfucot na Telavivské univerzitě.
Bibliografie
[editovat | editovat zdroj]- BERMAN, Aaron. Nazism, the Jews, and American Zionism, 1933–1948. [s.l.]: Wayne State University Press, 1990. ISBN 0-8143-2232-8.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku Nahum Goldmann na anglické Wikipedii.
- ↑ a b Nahum Goldmann [online]. Encyclopædia Britannica [cit. 2022-01-29]. Dostupné online.
- ↑ Nahum Goldmann [online]. Jewish Heritage Online Magazine [cit. 2022-01-29]. Dostupné online.
- ↑ a b c Nahum Goldmann, Honorary World Citizen, Kenneth Libo, PhD, and Michael Skakun, Center for Jewish Studies [online]. [cit. 2022-01-29]. Dostupné v archivu.
- ↑ Erez-Israel - Reisebriefe aus Palästina 1914.Rückblick nach siebzig Jahren von Nahum Goldmann [online]. Jahrbuch2001.studien-von-zeitfragen.net [cit. 2022-01-29]. Dostupné online.
- ↑ Selwyn Ilan Troen. Organizing Rescue: National Jewish Solidarity in the Modern Period. [s.l.]: Routledge, 1992. ISBN 0-7146-3413-1.
- ↑ Encyclopedia Judaica [online]. commentarymagazine.com [cit. 2022-01-29]. Dostupné v archivu.
- ↑ LEWISOHN, Ludwig. Rebirth—A Book of Modern Jewish Thought. [s.l.]: Read Books ISBN 1-4067-4857-9.
- ↑ Herbert A. Strauss. Hostages of Modernization: Studies on Modern Antisemitism 1870-1933-39 Germany - Great Britain - France. [s.l.]: Walter de Gruyter, 1993. Dostupné online. ISBN 3-11-010776-7. S. 223.
- ↑ NAHUM GOLDMANN, A LEADER ZIONIST, DIES AT 87 [online]. The New York Times, 1982-08-31 [cit. 2022-01-29]. Dostupné online.
- ↑ VITAL, David. A People Apart: The Jews in Europe, 1789–1939. [s.l.]: Oxford University Press ISBN 0-19-820805-7. S. 893.
- ↑ SARFATTI, Michele. The Jews in Mussolini's Italy: From Equality to Persecution. Překlad John Tadeschi, Anne C. Tadeschi. [s.l.]: University of Wisconsin Press ISBN 0-299-21734-5. S. 77.
- ↑ a b "Nahum Goldmann: il profeta dimenticato" [online]. Keshet.it [cit. 2022-01-29]. Dostupné v archivu.
- ↑ RABINOVIČ, Itamar; REINHARC, Jehuda. Israel in the Middle East: Documents and Readings on Society, Politics, and Foreign Relations, Pre-1948 to the Present. [s.l.]: [s.n.], 2008. Dostupné online. ISBN 0-87451-962-4. S. 591.
- ↑ World Jewish Congress Collection, Agency History [online]. [cit. 2022-01-29]. Dostupné v archivu.
- ↑ BERMAN, Aaron. Nazism, the Jews, and American Zionism, 1933–1948. [s.l.]: Wayne State University Press, 1990. ISBN 0-8143-2232-8. S. 96.
- ↑ Aaron Berman, s. 99.
- ↑ Nahum Goldmann Dead at 87 [online]. Židovská telegrafická agentura, 1982-08-32 [cit. 2022-01-29]. Dostupné online.
- ↑ CHOMSKY, Noam. The Fateful Triangle: The United States, Israel, and the Palestinians. Chicago, Illinois: Haymarket Books, 2014. ISBN 978-1-60846-440-1.
- ↑ GAL, Allon. David Ben-Gurion and the American Alignment for a Jewish State. [s.l.]: Indiana University Press, 1991. S. 115.
- ↑ WYMAN, prof. David; MEDOFF, Dr. Rafael. Race Against Death: Peter Bergson, America, and the Holocaust. [s.l.]: Norton, 2002. Dostupné online. ISBN 1-56584-761-X.
- ↑ Nahum Goldmann, The war years [online]. [cit. 2022-01-30]. Dostupné v archivu.
- ↑ EMIGRATION AND THE EVIAN CONFERENCE [online]. United States Holocaust Memorial Museum [cit. 2022-01-30]. Dostupné online.
- ↑ a b Mitchell Geoffrey Bard; SCHWARTZ, Moshe. 1001 Facts Everyone Should Know about Israel. [s.l.]: Rowman & Littlefield, 2005. Dostupné online. ISBN 0-7425-4358-7. S. 9.
- ↑ Aaron Berman, s. 96–97.
- ↑ Jeffrey S. Gurock. American Zionism: Mission and Politics. [s.l.]: Taylor & Francis, 1998. ISBN 0-415-91932-0. S. 348.
- ↑ KAUFMAN, Menahem. An Ambiguous Partnership: Non-Zionists and Zionists in America, 1939–1948. [s.l.]: Wayne State University Press, 1991. ISBN 0-8143-2370-7.
- ↑ Evan M. Wilson; William B. Quandt. A Calculated Risk, The U.S. Decision to Recognize Israel. [s.l.]: Menasha Ridge Press, 2008. S. 190.
- ↑ GOLDSTEIN, Israel. My World As a Jew: The Memoirs of Israel. [s.l.]: Associated University Presses, 1984. ISBN 0-8453-4780-2. S. 331.
- ↑ Howard M. Sachar. The Course of Modern Jewish History. [s.l.]: Dell, 1977. Dostupné online. ISBN 0-679-72746-9. S. 478.
- ↑ CHOMSKY, Noam. Fateful Triangle: The United States, Israel, and the Palestinians. Londýn: Pluto Press ISBN 0-920057-21-7. S. 97.
- ↑ SELIKTAR, Ofira. Divided We Stand: American Jews, Israel, and the Peace Process. [s.l.]: Greenwood Press, 2002. S. 13.
- ↑ Justice on Trial [online]. Time, 1960-06-13 [cit. 2022-01-30]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-10-08.
- ↑ SEGEV, Tom. A Jew without borders [online]. Ha'arec, 2002-12-27 [cit. 2022-01-30]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2007-02-27.
- ↑ The Future of Israel [online]. [cit. 2022-01-30]. Dostupné online.
- ↑ MEDOFF, Rafael. Baksheesh Diplomacy: Secret Negotiations between American Jewish Leaders and Arab Officials on the Eve of World War II. [s.l.]: Lexington Books ISBN 0-7391-0204-4. S. 18.
- ↑ Polish Record of Meeting of Soviet-bloc leaders (and Tito) in Moscow, November 9, 1967 [online]. 1967-11-09 [cit. 2022-01-30]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2012-07-11.
- ↑ GAZIT, Mordechai. Israeli Diplomacy and the Quest for Peace. [s.l.]: Routledge, 2002. Dostupné online. ISBN 0-7146-5233-4. S. 79–80.
- ↑ Peter Y. Medding. Studies in Contemporary Jewry: State and Society, 1948–1988. [s.l.]: Oxford University Press U.S., 1989. Dostupné online. ISBN 0-19-505827-5. S. 390.
- ↑ Where Is Israel Going? [online]. New York Review of Books [cit. 2022-01-30].
- ↑ BAYLIS, Thomas. How Israel was Won: A Concise History of the Arab-Israeli Conflict. [s.l.]: [s.n.], 1999. Dostupné online. ISBN 9780739100646.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- MEDOFF, Rafael. Baksheesh Diplomacy: Secret Negotiations Between American Jewish Leaders and Arab Officials on the Eve of World War II. [s.l.]: Lexington Books, 2001. Dostupné online. ISBN 0-7391-0204-4.
- PATAI, Raphael. Nahum Goldmann: His Missions To The Gentiles. [s.l.]: University of Alabama Press, 2004. Dostupné online. ISBN 0-8173-5095-0.
- Nahum Goldmann, Statesman without a State. Příprava vydání Mark A. Raider. [s.l.]: [s.n.], 2009. Dostupné online. ISBN 1438425007.
Související články
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Nahum Goldmann na Wikimedia Commons
- Životopis na Židovské virtuální knihovně
- Archiv Nachuma Goldmana je uložen v Ústředním sionistickém archivu v Jeruzalémě.
- Zionist Ideology and the Reality of Israel: The Thoughts of Nahum Goldmann