Svatá Agáta
Svatá Agáta | |
---|---|
Sebastiano del Piombo: Mučení sv. Agáty | |
panna a mučednice | |
Narození | 225? Catania nebo Palermo, Sicílie |
Úmrtí | 251? Catania |
Příčina úmrtí | mučení |
Svátek | 5. únor |
Období | Římská říše |
Místo pohřbení | Katedrála svaté Agáty |
Státní občanství | starověký Řím |
Vyznání | pravoslaví a křesťanství |
Uctívána církvemi | římskokatolická církev a církve v jejím společenství, pravoslaví, východní pravoslavné společenství |
Významné zasvěcené kostely | Katedrála svaté Agáty v Katánii |
Atributy | ňadra na podnosu |
Patronkou | tkalců, zvonařů, zlatníků, havířů, pasaček; před nádory prsu |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Svatá Agáta (asi 225–251), česky dříve častěji zvaná Háta, byla sicilská panna a křesťanská mučednice. Patří mezi prvomučednice, je jednou ze sedmi žen (vyjma Panny Marie), které jsou jmenovány v římském kánonu při mši svaté. Je hlavní patronkou města Katánie, ochránkyní před zemětřesením a erupcemi sopky Etny. Od 20. století se uctívá také jako patronka chránící před nemocemi (nádory) prsu.
Život
[editovat | editovat zdroj]Narodila se na Sicílii, buď v Katánii nebo v Palermu, některé zdroje uvádějí období vlády římského císaře Decia kolem roku 225[1]. Umučena byla přibližně v roce 251 v Katánii.
Podle legendy, zapsané v Římském martyrologiu a ve Zlaté legendě[2], pocházela z bohaté křesťanské rodiny a vynikala přednostmi duševními i krásou tělesnou. O krásnou a zámožnou dívku se ucházelo mnoho nápadníků, ona však odmítala pozemskou lásku, poněvadž své srdce zadala Spasiteli, jemuž chtěla sloužit ze všech svých sil.[3]
V tu dobu přišel do Katánie náměstek císaře Decia pohan Quintian (psáno též Kvintian), aby dle rozkazu císaře stíhal křesťany. Uslyšel o bohatství křesťanky Agáty a rozhodl se, že se s ní ožení, aby se obohatil. Vybídl ji nejprve, aby od Krista odpadla a dle rozkazu císařského obětovala modlám. Když odmítla, nechtěl hned sahat k násilí a rozkázal, aby cudná Agáta byla držena v nevěstinci, který vlastnila Afrodisia. Tuto nestydatou ženu požádal, aby vším úsilím odvrátila pannu od křesťanské víry a svedla ji k necudnostem. Ale úsilí majitelky nevěstince bylo marné, světice zachovala panenskou čistotu a nedala se oblomit ani přemlouváním, ani oplzlými hovory, ani hanebnými skutky, které kolem sebe v nevěstinci viděla.[4]
Když se tento pokus o zlomení sv. Agáty nezdařil a ona opět odmítla zřeknout se Krista, rozkázal Quintian přistoupit k mučení. Byla roztažena na skřipci, zbičována, drásána železnými hřebeny a pálena pochodněmi. Nakonec Quintian poručil, aby jí uřízli (nebo kleštěmi utrhli) obě ňadra, protože je ke kojení beztak již nebude potřebovat. Světice mu řekla: „Nelidský ukrutníče, nestydíš se řezat prsy moje? Což nepožíval jsi v dětství prsu mateřského? Či kojila tě ohyzdná hyena? Však Bůh všemohoucí vzkřísí a oslaví zohavené tělo moje."[5]
Katané však vykonali krutý rozkaz a pak uvrhli sv. Agátu do žaláře. V noci se otevřely dveře žaláře, vstoupil velebný kmet a ve jménu Ježíše Krista zázračně vyhojil její rány; byl to apoštol Petr. Strážcové zděsili se tak, že utekli, a svatá Agáta mohla z vězení snadno uprchnout; zůstala však v žaláři, protože se nechtěla připravit o korunu mučednickou.[6]
Quintian přičítal její uzdravení kouzlům, znovu ji sváděl k modloslužbě, ale ona vyznala, že nikdy neodstoupí od Krista. Proto Quintian nařídil položit na podlahu ostré střepiny a žhavé uhlí a obnaženou svatou pannu na těch střepinách a na žhavém uhlí válet. Náhle však vypuklo zemětřesení, mučení muselo být přerušeno a polomrtvá Agáta byla odnesena do vězení. Tam na následky mučení zemřela dne 5. února 251.[6]
Pohan Quintian se snažil uchvátit velké bohatství sv. Agáty, a proto chtěl zahubit i její příbuzné. Než však stačil tento záměr uskutečnit, utonul, když se na koni brodil přes řeku. On utonul, jeho kůň však ne.[6]
Kult a zbožná tradice
[editovat | editovat zdroj]Pohřbena je v sicilském městě Katánie v Katedrále sv. Agáty. Její lebka byla v polovině 14. století oddělena od těla a vložena do stříbrného relikviářového poprsí busty, která se dodnes uchovává v tamním biskupském chrámovém pokladu.
Ukazuje se pouze jedenkrát ročně, 5. února, v den jejího svátku při procesí. Průvod se sochou, vezenou na barokním voze, prochází městem sedmi místy jejího pobytu, věznění a uctívání. Jsou to kostely Santa Agata la Vetere, Santa Agata al Carcere, San Gaetano alla Grotte, Santa Agata alla Fornace (nyní San Biagio/kostel zasvěcený svatému Blažeji), rodným místem Agáty pod konventem San Plácido, dále do Diecézního muzea (na jihozápadním nároží katedrály) a nakonec katedrála. Vůz je celoročně vystaven v průjezdu staré radnice.
Agáta je uctívána jako údajná zachránkyně města Katánie před soptěním Etny a jako ochránkyně před každým požárem a zemětřesením. Hned v následujícím roce po její smrti začala Etna hrozně soptit, křesťané vzývali svatou mučednici a jejím orodováním Katánii od zkázy zachránili. Při další ničivé erupci Etny roku 1634 se v největším nebezpečí ocitla právě Katánie. Obyvatelé města vzali závoj svaté Agáty, který byl chován v hlavním chrámě nad její hrobkou, a ubírali se s ním v kajícím průvodu k sopce, kde klečíce na horké půdě s pláčem volali ke svaté panně o pomoc. Na údajnou přímluvu sv. Agáty se proud žhavé lávy zastavil těsně kolem hradu, takže město zůstalo uchráněno.[7] Archeologický průzkum hradu v letech 2004-2006 odkryl v příkopu po obvodu hradu okraje tohoto ztuhlého, přes tři metry hlubokého lávového pole, které zůstává celoročné přístupné.[8]
Nejpříznačnějším atributem svaté Agáty je pár uťatých ňader na podnosu, případně na knize nebo v kleštích, dále nástroje jejího mučení: kleště, pochodeň, pánev se žhavým uhlím nebo hořící hranice. Někdy drží v ruce planoucí svíci, bývá zobrazována i s jednorožcem, což je symbol panenství. Bochník chleba, který občas světice drží v ruce, ji označuje jako ochránkyni před hladem po zhoubných požárech. Patronkou zvonařů je pravděpodobně pro podobnost tvaru zvonů s Agátinými uťatými prsy.[9]
Víra v Agátu jako ochránkyni proti ohni se v průběhu staletí rozšířila i na člověka a zvířata. Agáta byla vzývána o pomoc při vedru i při horečce,[10] ve zbožné venkovské tradici dala jméno Agátiným chlebíčkům pro dobytek, Agátiným cedulkám a Agátiným svíčkám;[1] to vše se světilo v den sv. Agáty.[11]
Agátiny cedulky a Agátiny svíčky chránily před požárem. Malé posvěcené Agátiny chlebíčky z pšenice, ječmene a otrub bývaly dávány dobytku, dřív než byl vyhnán na pastvu, volům, když byli poprvé zapřaženi do pluhu, a kravám, dříve než se otelily. Drobty tohoto posvěceného chleba lidé též sypali do koutů dvora na ochranu před ohněm.[10]
Svátek sv. Agáty se slaví 5. února, a to jak v římskokatolické církvi, tak i v církvích východních, pravoslavných. Pokud tyto církve užívají ještě juliánského kalendáře, pak 5. 2. dle juliánského kalendáře připadá na 18. 2. dle gregoriánského kalendáře.[12]
Patronka
[editovat | editovat zdroj]Uvádí se dále jako profesní patronka řemesel - tkalců, zvonařů, zlatníků, havířů, a pasaček.[13]
Dále je svatá Agáta patronkou mnoha měst a obcí:
- v Itálii: Alì, Asciano, Besenello, Capua, Katánie, Fossalunga, Gallipoli, Marcignago, Martinengo, Ornago, Prossedi, Radicofani, Sant'Agata Bolognese, Sant'Agata di Militello, Sant'Agata Fossili, Sant'Agata sul Santerno, Santhià, Sant'Agata di Puglia, Tovo di Sant'Agata, Trescore Cremasco, Sant'Agata del Bianco
- spolupatronka San Marina
- v Belgii: Berchem-Sainte-Agathe
- ve Francii: Le Fournet, Saint-Pierre-d’Albigny, Maillane, Gundolsheim, Montchavin-Les Coches, Plaine des Palmistes nell'Isola de La Réunion, Blanzey, Sulignat, Rumilly
- na Maltě: Mdina
- v Nizozemí: Beverwijk a Leidschendam
- ve Španělsku: Sorihuela del Guadalimar, Santa Cruz de la Palma, Alsasua, Castrejón de la Peña, Pinarejo, Peñalba de San Esteban, Baracaldo e Castrejana, Villalba del Alcor, Paesi Baschi, Gorbea (Paesi Baschi), Echo, Veganzones, Jérica, Xilxes, Lagata, Benicàssim, Sencelles, Zaidìn, Catral, Torres de Berrellén, El Molar
- v Německu: Aschaffenburg, Agathaberg
- v Kanadě: Sainte Agathe des Monts
- Do českých zemí byla úcta ke sv. Agátě zavedena již ve 12. století. Její kult do katedrály sv. Víta na Pražském hradě uvedl císař Karel IV., který opatřil také relikvii z lebky světice a vložil ji do stříbrného relikviáře. Sv. Agáta měla až do husitských válek v katedrále svůj oltář.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b Ravik S. str. 123
- ↑ Lexikon der christlichen Ikonographie, 1994, díl 6 (A-C), s.43
- ↑ VONDRUŠKA, Isidor. Životopisy svatých v pořadí dějin církevních. 1. část. V Praze: Ladislav Kuncíř, 1930. 342 s. [Viz str. 104.]
- ↑ EKERT, František. Církev vítězná: životy Svatých a Světic Božích. 1. svazek. V Praze: Nákladem Dědictví sv. Jana Nepomuckého, 1892. 545 s. [Viz str. 215.]
- ↑ VONDRUŠKA, Isidor. Životopisy svatých v pořadí dějin církevních. 1. část. V Praze: Ladislav Kuncíř, 1930. 342 s. [Viz str. 105.]
- ↑ a b c EKERT, František. Církev vítězná: životy Svatých a Světic Božích. 1. svazek. V Praze: Nákladem Dědictví sv. Jana Nepomuckého, 1892. 545 s. [Viz str. 217.]
- ↑ EKERT, František. Církev vítězná: životy Svatých a Světic Božích. 1. svazek. V Praze: Nákladem Dědictví sv. Jana Nepomuckého, 1892. 545 stran, s. 218.
- ↑ TEMPIO AntonioːSaint Agatha and Catania, the life, locations of the cult, the festivities. Catania, Giuseppe Maimone Editore 2010, stran 32 (3. vydání)
- ↑ REMEŠOVÁ, Věra. Ikonografie a atributy svatých. Praha: Ústřední církevní nakladatelství, 1990. 71 s. [Viz str. 6.]
- ↑ a b SCHAUBER, Vera a Hans Michael SCHINDLER. Rok se svatými. Vyd. v KN 1. Překlad Vojtěch Pola, Terezie Brichtová. Kostelní Vydří: Karmelitánské nakladatelství, 1994, 702 s. ISBN 80-85527-75-8 [Viz str. 57.]
- ↑ TUMPACH, Josef, ed. a PODLAHA, Antonín, ed. Český slovník bohovědný. Díl 1., A-Bascape (sešity 1–21). Praha: Cyrillo-Methodějská knihtiskárna a nakladatelství V. Kotrba, 1912. 960 s. [Viz str. 145.]
- ↑ Pravoslávny kalendár na rok 1971. Bratislava: Cirkevné nakladateľstvo, 1970. 124 s. [Viz str. 7.]
- ↑ Ravik S. str. 122-123
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- BRAUNFELS, Wolfgang (editor). Lexikon der christlichen Ikonographie, Band 6 (A–C). Rom - Basel - Freiburg - Wien: Herder, 1994. ISBN 3-451-22568-9. S. 43–50.
- EKERT, František. Církev vítězná: životy Svatých a Světic Božích. 1. svazek. V Praze: Nákladem Dědictví sv. Jana Nepomuckého, 1892. 545 s. [Viz str. 214–218.]
- RAVIK, Slavomír. O světcích a patronech. Praha: Levné knihy KMa, 2006. ISBN 80-7309-343-X.
- SCHAUBER, Vera; SCHINDLER, Hanns Michael. Rok se svatými. 2. vyd. Kostelní Vydří: Karmelitánské nakladatelství, 1997. 702 s. ISBN 80-7192-304-4.
Související články
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Svatá Agáta na Wikimedia Commons
Encyklopedické heslo Agata v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
Encyklopedické heslo Agatha, Saint v 11. vydání Encyclopædia Britannica ve Wikizdrojích
Galerie Svatá Agáta na Wikimedia Commons
- Životopis na abcsvatych.com
- Osoby s nejistým datem narození
- Osoby s nejistým datem úmrtí
- Italští svatí
- Římskokatoličtí svatí
- Pravoslavní svatí
- Anglikánští svatí
- Křesťanští mučedníci
- Narození ve 3. století
- Narození v Katánii
- Úmrtí v Katánii
- Pohřbení v katedrále v Katánii
- Křesťanští svatí odsouzení k trestu smrti
- Narození 8. září
- Úmrtí v roce 261
- Úmrtí 5. února