ora
Suomi
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]ora (10)
- kasvin piikki
- piikkimäinen työväline
- Naskali on suutarin ora.
- Ota ora ja suurenna reikää.
- Kun poraa ei ollut saatavilla poltettiin reikiä oralla.
Ääntäminen
[muokkaa]- IPA: /ˈorɑ/
- tavutus: o‧ra
Taivutus
[muokkaa]Taivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | ora | orat |
genetiivi | oran | orien (orain) |
partitiivi | oraa | oria |
akkusatiivi | ora; oran |
orat |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | orassa | orissa |
elatiivi | orasta | orista |
illatiivi | oraan | oriin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | oralla | orilla |
ablatiivi | oralta | orilta |
allatiivi | oralle | orille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | orana | orina |
translatiivi | oraksi | oriksi |
abessiivi | oratta | oritta |
instruktiivi | – | orin |
komitatiivi | – | orine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | ora- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
- |
Etymologia
[muokkaa]vanha indoeurooppalainen laina[1]
Liittyvät sanat
[muokkaa]Johdokset
[muokkaa]Yhdyssanat
[muokkaa]orapihlaja, oratuomi, orapaatsama, oralehti, poltinora
Aiheesta muualla
[muokkaa]- ora Kielitoimiston sanakirjassa
- ora Tieteen termipankissa
- ora Suomen kielen vanhimman sanaston etymologisessa verkkosanakirjassa
Espanja
[muokkaa]Verbi
[muokkaa]ora
- (taivutusmuoto) indikatiivin preesensin yksikön 3. persoonan muoto verbistä orar
- (taivutusmuoto) imperatiivin yksikön 2. persoonan muoto verbistä orar
Italia
[muokkaa]Adverbi
[muokkaa]ora
Substantiivi
[muokkaa]- tunti
- Mi sono svegliato otto ore fa.
- aika, hetki
- A che ora si va?
- Il mio canarino canta solo a quest'ora del giorno.
- (monikossa) kellonaika
- Che ore sono?
Liittyvät sanat
[muokkaa]Kapingamarangi
[muokkaa]Verbi
[muokkaa]ora
Latina
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]ōra
Verbi
[muokkaa]ōrā
- (taivutusmuoto) aktiivin imperatiivin preesensin yksikön 2. persoonan muoto verbistä ōrō
Portugali
[muokkaa]Verbi
[muokkaa]ora
- (taivutusmuoto) indikatiivin preesensin yksikön 3. persoonan muoto verbistä orar
- (taivutusmuoto) imperatiivin yksikön 2. persoonan muoto verbistä orar
Romania
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]ora
- (taivutusmuoto) määräinen muoto sanasta oră
Viitteet
[muokkaa]- ↑ Hakulinen, Lauri: Suomen kielen rakenne ja kehitys, s. 347. Helsingin yliopiston suomen kielen laitos, 2000 (1978). ISBN 951-45-9221-2.
Luokat:
- Suomen sanat
- Suomen kielen substantiivit
- Suomen kielen käänteissanakirja
- Suomen kielen 10. taivutustyypin sanat
- Suomen kielen kaksitavuiset sanat
- Espanjan verbien taivutusmuodot
- Italian sanat
- Italian kielen adverbit
- Italian kielen substantiivit
- Italian kielen tähtitieteen sanasto
- Italian kielen suureet
- Kapingamarangin sanat
- Kapingamarangin kielen verbit
- Kapingamarangin kielen fysiologian sanasto
- Latinan substantiivien taivutusmuodot
- Latinan verbien taivutusmuodot
- Portugalin verbien taivutusmuodot
- Romanian substantiivien taivutusmuodot
- Suomen kielen indoeurooppalaiset lainat