kuuleminen
Suomi
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]kuuleminen (38)
- se, että kuulee; kuulla-verbistä muodostettu teonnimi
- Sitä kuusta kuuleminen, jonka juurella asunto.
- se, että kuullaan; kansalaisille tai muille asianosaisille annettu tilaisuus kommentoida päätöstä; asiantuntijoiden haastattelu johonkin liittyen
- Todistajien kuuleminen vie aikansa.
- Muotovirhe kuulemisessa kumosi irtisanomispäätöksen.
Taivutus
[muokkaa]Taivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | kuuleminen | kuulemiset |
genetiivi | kuulemisen | kuulemisten kuulemisien |
partitiivi | kuulemista | kuulemisia |
akkusatiivi | kuuleminen; kuulemisen |
kuulemiset |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | kuulemisessa | kuulemisissa |
elatiivi | kuulemisesta | kuulemisista |
illatiivi | kuulemiseen | kuulemisiin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | kuulemisella | kuulemisilla |
ablatiivi | kuulemiselta | kuulemisilta |
allatiivi | kuulemiselle | kuulemisille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | kuulemisena (kuulemisna) |
kuulemisina |
translatiivi | kuulemiseksi | kuulemisiksi |
abessiivi | kuulemisetta | kuulemisitta |
instruktiivi | – | kuulemisin |
komitatiivi | – | kuulemisine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | kuulemise- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
kuulemis- |
Käännökset
[muokkaa]Aiheesta muualla
[muokkaa]- kuuleminen Kielitoimiston sanakirjassa