kanne
Suomi
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]- (oikeustiede) asianosaisen oikeudessa esittämä vaatimus tietynlaisen toiseen asianomaiseen kohdistuvan tuomion saamisesta
Ääntäminen
[muokkaa]- IPA: /ˈkɑnːeˣ/
- tavutus: kan‧ne
Taivutus
[muokkaa]Taivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | kanne | kanteet |
genetiivi | kanteen | kanteiden kanteitten |
partitiivi | kannetta | kanteita |
akkusatiivi | kanne; kanteen |
kanteet |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | kanteessa | kanteissa |
elatiivi | kanteesta | kanteista |
illatiivi | kanteeseen | kanteisiin kanteihin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | kanteella | kanteilla |
ablatiivi | kanteelta | kanteilta |
allatiivi | kanteelle | kanteille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | kanteena | kanteina |
translatiivi | kanteeksi | kanteiksi |
abessiivi | kanteetta | kanteitta |
instruktiivi | – | kantein |
komitatiivi | – | kanteine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | kantee- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
kannet- |
Käännökset
[muokkaa]Liittyvät sanat
[muokkaa]Yhdyssanat
[muokkaa]avioerokanne, kanneaika, kannekirja, kannekirjelmä, kanneviskaali, korvauskanne, moitekanne, painokanne, rikoskanne, ryhmäkanne, siviilikanne, velkomiskanne
Aiheesta muualla
[muokkaa]Viro
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]kanne (gen kande, part kannet)
- siirto; kantaminen
- merkintä, lisäys esimerkiksi asiakirjaan
Liittyvät sanat
[muokkaa]Taivutus
[muokkaa]Liittyvät sanat
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]kanne (gen kandme, part kannet)
- kantonauha, kädensija, pidike, kannike, kannin
- koti kandmed – kassin kädensijat, kahvat